Uushumanismi

Uushumanismi on eräs kasvatusfilosofinen suuntaus. Se oli syntynyt 1800-luvulla reaktiona valistuksen utilitarismille. Uushumanistit näkivät koulutuksen tehtäväksi älyn ja ajattelun koulimisen sekä henkisten kykyjen kehittämisen ja jalostamisen. Suuntauksen kannattajat uskoivat, että ihmismieli jakautui ”sielunkykyihin”, älyyn, tahtoon ja tunteeseen. Opetuksen tuli kehittää erityisesti ensin mainittua. Keskeisintä oli perustan luominen tieteelliselle ajattelulle. Koulukasvatuksen tuli juurruttaa kasvatettaviin sivistyksellistä potentiaalia, eli kykyä osallistua kasvuympäristönsä kulttuuriin.

Seuraava kohta vuosina 1862–1882 kasvatus- ja opetusopin professorina toimineen Zacharias Cleven Koulujen kasvatusopista antaa hyvän kuvan suuntauksen pedagogisesta ajattelusta: 

Kokonaispersoonallisuuden kehittäminen oli ensisijaista. Suuntaus luotti esimerkin ja mallikelpoisen voimaan. Uskottiin, että opitulla on ”siirtovaikutus”, esimerkiksi että klassisisten kielten taito siirtyy muiden kielten oppimiseen. Muutenkin opetuksessa klassisella aineksella oli keskeinen asema. Lisäksi malleja saatiin myös esimerkiksi kirjallisuudesta ja oman kielen vanhoilta mestareilta. Matematiikka edusti puhdasta logiikkaa ja järkeä ja oli ajattelun malli. Historiasta poimittiin esimerkillisiä ihmismielen saavutuksia ja henkilöhistorioita. Näin uskottiin ihmisen ominaisimpien henkisten kykyjen (”funktioiden”), esimerkiksi ajattelu- arviointi- ja arvostuskyvyn realisoituvan sekä mielikuvituksen ja tahdon jalostuvan. Tavoitteena ei ollut valmiita tietoja omaava henkilö, vaan ihminen, jolla oli tiedollisia, siveellisiä ja sivistyksellisiä valmiuksia, jotka voivat ”funktionalisoitua” eri aloilla ja tilanteissa. 

Käytännössä uushumanistinen pedagogiikka jäi ihanteestaan ja on käytännössä saattanut olla lähempänä ”lukkarinkoulua” kuin jalostavaa totuuden tavoittelua. Tunnusomaista oli opettajajohtoisuus ja pitäytyminen oppikirjaan, jota opettajan tehtävä oli selittää ja täydentää.

Suomen oppikoulujärjestelmä rakennettiin uushumanistisille aatteille.Anssi Kuusela, väitöstutkimuksen referaatti 2003. ”Suomalaisen oppikoulun synty pohjasi 1800-luvun viime ja 1900-luvun ensi vuosikymmeninä Euroopan maissa vallinneeseen uushumanistis-herbartilaiseen koulu- ja opetuskäsitykseen.”

 Katso myös 
 Weimarin klassismi

 Lähteet 

Luokka:Humanismin suuntaukset
Luokka:Kasvatusfilosofia