Viktoriankaijanen

Viktoriankaijanen (Agapornis fischeri) on värikäs pieni kaijalaji, jota elää luonnonvaraisena Afrikassa. Sitä pidetään myös lemmikkilintuna. Lajia on myös kutsuttu nimillä fischerinruusupapukaija,  ruusupääpapukaija,  persikkapääpapukaija, fischerinpapukaija,  persikkapääagapornis, fischerin kääpiöpapukaija ja fischerin erottamaton.

 Ulkonäkö ja koko 
Viktoriankaijasella on vihreä selkä, keltainen rinta, punaoranssit kasvot ja ruskea niska. Silmän ympärillä on valkoinen rengas, nokka on kirkkaanpunainen ja jalat harmaat. Lintu kasvaa 15 senttiä pitkäksi. Koiras ja naaras ovat saman näköisiä.Fischer's Lovebird Pet Education

Laji muistuttaa hieman sambesinkaijasta. Rinnan ja niskan väristä ne erottaa parhaiten: viktoriankaijasella on enemmän keltaista rinnassaan ja ruskea niska, sambesinkaijasella taas keltainen puuttuu ja niska on vihertävä.

 Levinneisyys ja elinympäristö 
pienoiskuva|vasen|Viktoriankaijasia seeprojen seurassa Serengetissä
Viktoriankaijanen on kotoisin Tansanian pohjoisosista. Sitä on tavattu myös Keniasta, Ruandasta ja Burundista, mutta ilmeisesti siellä on ollut kyse häkkikarkulaisista. Laji oli yleinen 1970-luvulle asti, mutta pyydystys lemmikeiksi on saanut kannan pienenemään. Suuria parvia tavataan enää Ndutun lähistöllä ja Serengetin kansallispuistosta. Viktoriankaijasen elinympäristöä ovat kuivien alueiden metsänreunat ja pensastot.

 Ravinto 
Viktoriankaijaset syövät siemeniä. Ne käyvät lammikoilla ja muilla vesipaikoilla juomassa.

 Lisääntyminen 
Viktoriankaijaset pesivät tammi-huhtikuussa ja kesä-heinäkuussa. Yhdessä pesueessa on 3–8 munaa. Niitä haudotaan 23 päivää ja poikaset viipyvät pesässä 38 päivää.

 Lemmikkinä 
Viktoriankaijanen on Suomessa vakiintunut lemmikkilintu ja se on kaijasista luultavasti toisiksi yleisin lemmikkinä, ruusukaijasen jälkeen. Se voi hybridisoitua muiden kaijasten kanssa, myös useammassa sukupolvessa. Viktoriankaijasesta on jalostettu useita värimuotoja, joista osaa tavataan myös Suomessa.

Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa eli suuren häkin, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa. Vanhoista ohjeista poiketen kaijasille ei tarvitse antaa pesäpönttöä nukkumiseen: se voi sen sijaan kannustaa lintuja ylimääräiseen pesimiseen ja epätoivottuun hormonaalisuuteen.

Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä. Samat asiat koskevat myös hybridejä.

 Lähteet 

Luokka:Kaijaset
Luokka:Lemmikkilinnut