Punarintakaija

Punarintakaija (Psittacula alexandri) on kaakkoisaasialainen kaija, jonka laaja esiintymisalue ulottuu Himalajan alarinteiltä Intian pohjoisosista ja Nepalista Etelä-Kiinaan ja Hainaniin sekä Indokiinaan. Eri alalajeja elää myös Indonesian Jaavalla, Balilla, Etelä-Borneossa, sekä Andamaaneilla ja eräillä pienemmillä saarilla. Lajista tunnetaan kaikkiaan kahdeksan alalajia. Sen holotyypin kuvaili Carl von Linné Jaavalta 1758.IBC  Punarintakaijaa on joskus myös kutsuttu rusorintapapukaijaksi, ja alalajia P. a. fasciataa partapapukaijaksi.

 Ulkonäkö 
Punarintakaija on noin 33 senttimetrin mittainen, josta lähes yli puolet on kärkeä kohti kapenevaa pyrstöä. Lintu painaa noin 150-160 grammaa.

Nimensä mukaan linnulla on punainen tai punertava rinta. Sen pää on harmaa, sinertävä tai violettiin taittava. Leualla sillä on musta "parta". Muuten lintu on erilaisia vihreän sävyjä. Kuten muillakin Psittacula-kaijojen aikuisilla yksilöillä, aikuiset ovat hieman eri väriset: nokka on aikuisilla koirailla punainen tai oranssi, naarailla kokonaan musta. Aikuisilla on vaaleat silmät.
alt=Nuori punarintakaija|vasen|pienoiskuva|Nuori punarintakaija.
Poikasten ja nuorten väri on huomattavan erilainen: niiltä puuttuu kokonaan rinnan punainen: niiden rinta on vihreä. Nuorten pään väri on rusehtavaan taittava ja leuan partakuvio ei ole väriltään niin syvän musta kuin aikuisilla, etenkään mitä nuorempi lintu on. Nokan väri on naaras- ja koiraspoikasilla sama, tumman oranssinruskea. Poikasilla on tummat silmät. Aikuistuvilla linnuilla silmätkin kirkastuvat ja nokkakin voi saada sukupuolelle ominaista väriä, ennen kuin lintu alkaa saada punaista rintaansa. Punainen tulee rintaan sulkasatojen myötä, joten punaista rintaa kehittävien nuorten lintujen rinta saattaa olla sulkasadon aikana ja sulkasatojen välissä punaviher-laikukas.

 Lemmikkinä 
Punarintakaijaa pidetään lemmikkinä Suomessakin, mutta se ei ole läheskään niin yleinen lemmikki kuin kauluskaija.

Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.

Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.

Lähteet

 World Parrot Trust: Red-breasted parakeet

Luokka:Kaijat (suku)