Lukillios

Lukillios ( tai Loukillios,Varsinkin englanninkielisessä kirjallisuudessa nimestä käytetään joskus harhaanjohtavaa muotoa Lucilius, mikä on omiaan johtamaan sekaannuksiin. Kyse ei siis ole roomalaisesta satiirikosta Luciliuksesta. ensimmäinen vuosisata) oli antiikin kreikkalainen epigrammirunoilija, joka parodioi sekä oman aikansa ilmiöitä että menneiden polvien sovinnaisuuksia. Lukillioksen tuotteliain kausi ajoittuu keisari Neron valtakauden alkupuolelle, kun hän oli saanut taiteiden ystävänä itseään pitävältä keisarilta rahoituksen.Anthologia Palatina 9.572. 

Lukillios parodioi muun muassa erilaisia julkisia piirtokirjoituksia, kuten hauta- ja votiivikirjoituksiaAnthologia Palatina 6.164; 11.80, 194, 312, jne. sekä urheilukisojen voittajille osoitettuja ylistyksiä.Anthologia Palatina 11.81, 84, jne. Robert (1968). Myös eri kirjallisuuslajit olivat Lukillioksen pilkan kohteina. Esimerkiksi hän parodioi Leonidas Taraslaisen romanttisen köyhyyden ylistystä.Anthologia Palatina 11.80, 194. Eniten Lukillios irvaili erilaisia ihmistyyppejä (esim. laihoja ihmisiä), ruokatapoja ja ammatteja (esim. lääkäreitä) stereotypioita ja liioittelua viljellen. Kuvaava esimerkki Lukillioksen ivailusta on kateellinen ristiinnaulittu: ”Nähdessään toisen ristiinnaulitun, jolla oli korkeampi risti, Diofantes kuoli kateudesta.”Anthologia Palatina 11.192.

Lukillioksen kreikka on lähellä puhekieltä, mutta säkeet ovat huolellisesti sommiteltuja. Roomalainen epigrammirunoilija Martialis on saanut ilmeisiä tyylivaikutteita Lukilliokselta.Garzya (1955); Burnikel (1980).

Lukilliokselta on säilynyt 123 epigrammia, jotka ovat mukana Kreikkalaisessa antologiassa. 
 Lähteet 

 Kirjallisuutta 
 Suomennetut teokset 



 Muuta kirjallisuutta 





Luokka:Antiikin kreikkalaiset epigrammirunoilijat