Aiolos (Euripides)

Aiolos (, ) on Euripideen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia, jonka hän laati ilmeisesti hieman 420-luvun puolivälin jälkeen eaa. Vaikka näytelmä onkin kadonnut, sen juoni on joltisellakin varmuudella rekonstruoitavissa fragmenttien ja varsinkin muutaman toisistaan riippumattoman juonenpaljastuksen (, hypothesis) perusteella. Aiolos-tragedian lähtökohta on Odysseian 10. laulun Aiolos-jaksossa, jonka perheidylli varsin taitavasti käännetään makaaberiksi perhehelvetiksi. Näytelmän kipeänä aiheena on insesti, josta sukeutuu kysymys moraalirelativismista. 

Aiolos-tragedian mytologinen kiinnostavuus on myös siinä, että siinä alkuaan erilliset genealoginen Aiolos Hellenin poika ja mytologinen tuulten isännöitsijä ensimmäistä kertaa sekoittuvat. 

 Historia 

Euripides laati Aiolos-näytelmänsä ilmeisesti vuonna 425 eaa. Tämä on pääteltävissä siitä, että Aristofanes viittaa Aiolokseen kahdessa 420-luvun lopun eaa. komediassaan — nimittäin Pilvet (ensiesitys 423 eaa.)Aristofanes: Pilvet 1371–1372. ja Rauha (ensiesitys 421 eaa.)Aristofanes: Rauha 114. — mikä osoittanee Euripideen näytelmän tuolloisen ajankohtaisuuden. Pilvet-komedian ensiesitysvuosi on samalla Aiolos-näytelmän terminus ante quem. Aristofanes laati myös Aiolosta parodioivan komedian Aiolosikon, joka Aristofanes-skoliastin mukaan esitettiin ennen Pilvet-komediaa.Tämä oli Aiolosikon-näytelmän ensimmäinen redaktio. Aristofaneen poika Araros ohjasi tiettävästi näytelmästä uuden version vuoden 387 eaa. Dionysia-juhlia varten; ks. PCG III 2, 34. 425 tai 424 on siis varsin hyvä arvaus. 

 Sisällön rekonstruktio 
 Rekonstruktion lähteet 

Aiolos-tragediasta on säilynyt noin 25 fragmenttia sekä osittaisia juonenpaljastuksia. Lisäksi vallitsee varsin suuri yksimielisyys siitä, että Ovidiuksen Heroides-kokoelman 11. kirje (”Kanaken kirje”) perustuu suoraan Euripideen tragedian luentaan, vaikka siinä onkin mukana Ovidiuksen omaa kehittelyä. Pelkästään fragmenttien perusteella juonen rekonstruointi olisi toivotonta puuhaa. Onneksi juonenpaljastukset Ovidiuksen taustaluennan ohella antavat varsin selkeän kehikon, johon fragmentitkin voidaan sijoittaa.Jäkel (1979) on juuri tällainen tulkintayritys. 

Juonenpaljastukset perustuvat ainakin kahteen traditioon. Vuosisatoja on ollut käytettävissä Sostratos NyssalaisenBux (1927). etruskihistoriassaan Tyrrhenica antama osittainen yhteenveto, joka on säilynyt sekä Plutarkhoksen Moralia-kokoelman että Stobaioksen antologian välittämänä.Tosin ne poikkeavat joidenkin pienten yksityiskohtien suhteen. Vuonna 1962 julkaistu, 2. vuosisadan loppupuolelle eaa. ajoitettu papyrusP.Oxy. 27.2457. sisältää Sostratoksesta riippumattoman yhteenvedon, joka tuo joitakin lisäpiirteitä entiseen kokonaisuuteen.Austin (ed. 1968: 88–89) täydentää papyrusfragmentin lukutapoja.

 Juoni 

Homeroksen Odysseian 10. laulun alussa kerrotaan — kertojana on Odysseus itse — miten Odysseus miehistöineen rantautui Aiolian saarelle, jossa tuulten isännöitsijä Aiolos asui vaimonsa ja 12 naimaikäisen lapsensa kanssa. Poikia ja tyttäriä oli kumpiakin kuusi, ja he olivat kaikki keskenään naimisissa. Aioloksen insestinen ydinperhe esitetään hyvin seesteisessä ja onnellisessa valossa. Vain Aiolos mainitaan nimeltä. Euripideen ilmeisenä tarkoituksena on tunkeutua tämän homeerisen perheidyllin sisään ja kertoa vaihtoehtoinen kuvitteellinen historia jonkinlaisessa dekonstruktionistisessa hengessä: Odysseiassahan nämä insestiset aviosuhteet esitetään normaaleina siinä mielessä, että niitä ei mitenkään kommentoida tekstissä. Toisaalta tällä tiedolla ei ole mitään ilmeistä tehtävää juonen kannalta. 

Homeroksen tapaan Euripides esittää Aioloksen tavallisena kuolevaisena, joka oli saanut jumalilta tuulten isännöintitehtävän (). Homeroksesta poiketen Euripides täsmentää Aioloksen asemaa: Tämä oli asettunut Etrurian () rannikon saaren hallitsijaksi. Aioloksen muuten nimettömäksi jäävästä lapsikatraasta nostetaan esiin nuorin poika Makareus, joka ihastuu yhteen sisaristaan, Kanakeen, viettelee tämän ja saattaa raskaaksi. Isältään Aiolokselta salaa Kanake sitten synnyttää pojan ja pysyy poissa näkyvistä teeskennellen olevansa sairas. Makareus puolestaan suostuttelee Aioloksen määräämään, että kaikkien lasten on mentävä keskenään naimisiin. Tähän suostutteluprosessiin ilmeisesti kuuluu arvorelativismia huokuva lausahdus ”Mitä häpeällistä siinä on, jollei se niin tekevistä sellaiselta tunnu?”,Euripides: Aiolos frg. 19,  joka tuntuisi sopivan nimenomaan Makareuksen suuhun.Jäkel (1979: 104). Parinvalinnan Aiolos määrää tapahtuvaksi arpomalla. Makareuksen suunnitelma kuitenkin epäonnistuu, kun arvonnassa Kanaken puolisoksi osuukin eräs toinen veljeksistä. Tässä yhteydessä Kanaken tila paljastuu Aiolokselle, joka lähettää tyttärelleen miekan. Pitäen itseään syyllisenä kaikkeen tapahtuneeseen Kanake syöksyy miekkaan tietämättä, että Makareus on jo saanut isänsä lepytetyksi ja on jo juoksemassa Kanaken huoneeseen suotuisasta käänteestä kertoakseen. Makareus löytää Kanaken verta vuotavana ja tappaa itsensä. 

Näytelmä alkaa kertojan toteamuksella: ”Todella kauheita ja vaikeita ymmärtää ovat jumalan tahtomukset!”Euripides: Aiolos frg. ?,  Tämä tuntuu osoittavan, että Euripides ei vierittänyt tapahtuneita kauheuksia niinkään ihmisten vastuulle vaan piti niitä jumalan aivoituksina. Aioloksen perheen kokemaa onnettomuutta on tosiaankin vaikea käsittää sitä Odysseian toteamusta vasten, että Aiolos oli ”jumalten ystävä”.Homeros: Odysseia 10.2. Asia tulee ymmärrettäväksi, jos kyseinen jumala on Eros, kuten Ovidius Kanaken kirjeessä esittää.Ovidius: Heroides 11.26.

 Jälkivaikutus 

Ilmeisestikin Euripides Aiolos-näytelmällään teki vaikutuksen nuorempaan aikalaiseensa Aristofaneeseen, joka viittaa tähän tragediaan tai siteeraa sitä neljässä säilyneessä komediassaan.Aristofanes: Pilvet 1371–1372; Rauha 114; Naistenjuhla 177 (= Aiolos frg. 28); Sammakot 850 ja 1081. Lisäksi Aiolos inspiroi Aristofaneen laatimaan komedian Aiolosikon ('Kokki Sikon Aioloksena'). Näytelmän ensiesitys on kaiketi ollut jo vuonna 425 eaa.PCG III 2, 34.

Noin 80 vuotta Aioloksen ensiesityksestä Platon pohtii Lait-dialogissaan utopistisen valtionsa insestilainsäädäntöä ja mainitsee — ateenalaisvieraan suulla — Makareuksen yhdessä Thyesteen ja Oidipuksen kanssa esimerkkeinä insestiin langenneista: ”... tuollaiset teot ovat epäpyhiä ja jumalien vihaamia”.Platon: Lait 838c [suom. Marja Itkonen-Kaila]. Kun muistamme, että Zeus oli insestisessä liitossa sisareensa Heraan, väite ”jumalien vihaamia” osoittaa kiinnostavasti kaksoisstandardin.

Myös kreikkalaisen keskikomedian edustajat Antifanes ja Erifos kirjoittivat 300-luvulla eaa. Aiolos-nimisen näytelmän.Antifaneesta ks. Konstantakos (2000). Jälkimmäisestä emme tiedä muuta, mutta Antifaneen toisinnossa Makareus raiskaa Kanaken vahvassa humalatilassa.Athenaios: Deipnosofistai 444c–d. 

Euripideen Aiolos löi itsensä läpi myös roomalaisella puolella. Kaikkein tärkein dokumentti on Ovidiuksen runoilema Kanaken kirje Makareukselle.Ovidius: Heroides 11. Williams (1992) suhteuttaa Kanaken myytin muuhun kirjallisuuteen. Ovidius kuvittelee Kanaken kaikesta tietämättömänä kirjoittamassa jäähyväiskirjettä Makareukselle ennen itsemurhaansa. Runokirje käy läpi Kanaken ja Makareuksen tarinan ja — metatasolla — osoittaa Ovidiuksen todella lukeneen Euripideen tragedian. Ensi vaikutelma kirjeestä on se, että kyseessä ei ollut viettely, raiskaamisesta puhumattakaan, vaan että Kanake itsekin oli ollut rakastunut. Kuitenkin runokirjeen romanttinen tulkinta on kyseenalaistettavissa: ”lemmensairauden” kliseiset oireet ovatkin tulkittavissa epäonnistuneen abortoinnin oireiksi.Ovidius: Heroides 11.27-32. Casali (1998). 

Ovidiuksen näkökulman siirto Kanakeen jäi ilmeisesti vaikuttamaan seuraavaan sukupolveen. Kanaken kohtalosta kerrottiin niin tanssi- kuin lauluesityksin. Roomassa keisari Neron aikana vaikuttanut mutta kreikaksi kirjoittanut parodisti ja irvailija Lukillios valittaa eräälle tanssijalle osoittamassaan epigrammissa,Anthologia Palatina 11.254. että tämä tosin oli suorittanut muut tanssikuvaelmansa käsikirjoituksen mukaan, mutta Kanake-kuvaelma oli jäänyt torsoksi, koska tanssija poistui elävänä lavalta. Alati esiintymishaluinen keisari Nero itsekin sisällytti laajaan ohjelmistoonsa ”Kanake synnytystuskissa” -aarian.Suetonius: Rooman keisarien elämäkertoja 6,21,3.

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 
 Tekstilaitoksia 

 Austin, Colin (ed. 1968) Nova fragmenta Euripidea in papyris reperta. Berlin: Walter de Gruyter. 
PCG III 2 = Poetae comici Graeci III 2: Aristophanes, testimonia et fragmenta, ed. Kassel, R. & Austin, C. Berlin: Walter de Gruyter, 1984. 
 P.Oxy. 27 = The Oxyrhynchus Papyri, part XXVII, ed. by Turner, E.G.; Rae, J.; Koenen, L. & Fernández Pomar, José Maria. London: Egypt Exploration Society, 1962. (Graeco-Roman Memoirs, 39.)

 Muuta kirjallisuutta 

 Bux, Ernst: ”Sostratos (#7)”. Teoksessa Realencyclopädie der Classischen Altertumswissenschaft, 1927, 3A, 1200–1201.





Luokka:83 Näytelmät
Luokka:Euripideen näytelmät