Kristallografia

Kristallografia eli kidetiede eli kideoppi on tieteenala, joka tutkii kiteisen aineen erikoispiirteitä, kuten kiderakennetta eli atomien kaukojärjestystä.

Historia ja alan kehitys
Perinteinen kristallografia eli kidemorfologia perustui kiteiden geometrian ja muotojen tutkimiseen. Kiteistä mitattiin niiden tahkojen ja laskennallisten akselien välisiä kulmia, ja määritettiin kiteiden symmetrian lajeja.Crystallography CSIC Madrid  

Nobelin fysiikanpalkinto myönnettiin 1914 Max von Lauelle, joka huomasi röntgensäteiden siroavan kiteytyneestä materiaalista. Löytö loi pohjan modernille kristallografialle, jonka avulla pystytään selvittämään molekyylien kolmiulotteinen rakenne.Toukokuun avaus: Kristallografian juhlavuosi 2014  LUMA.fi 5.5.2014. Viitattu 24.11.2015 Kristallografian keksimisen satavuotisjuhlan kunniaksi vuonna 2014 vietettiin kansainvälistä kristallografian juhlavuotta.

Nykyisin röntgenkristallografia tutkii kiteiden sisäistä rakennetta käyttäen apunaan röntgensäteiden sirontaa eri suuntiin.A Brief Introduction to Protein Crystallography by Dave Lawson  John Innes Centre  Tieteenä se voidaan luokitella geologian ja fysiikan välimaastoon.Piispanen & Tuisku:Mineralogian perusteet  Kidetieteen ja mineralogian oppikirja, Oulun yliopisto 1998 Kristallografialla on tutkimusmenetelmänä tärkeä rooli kemian, biologian ja fysiikan tutkimuksessa. Kristallografian avulla on mm. selvitetty 1950-luvulla DNA:n kaksoiskierre.

 Kiteiden ominaisuudet 

Kiteistä käytetään muodon ja muiden ominaisuuksien perusteella erilaisia termejä. Esimerkiksi neulamaisia kiteitä kutsutaan teräväkärkisiksi, ohuita säikeitä sisältäviä kiteitä sanotaan kuitumaisiksi ja kiteitä, joissa on laajoja tasaisia pintoja, sanotaan laattamaisiksi. 

 Katso myös 
Millerin indeksit
Allotropia

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

*