Kreikkalainen tragedia

Tragedia (< , ”pukkilaulu”) oli yksi antiikin kreikkalaisen teatterin kolmesta näytelmälajista komedian ja satyyrinäytelmän ohella. Tragedia sai alkunsa Kreikasta, ja sen huippukausi sijoittuu vuosien 490 ja 406 eaa. väliseen aikaan, jolloin vaikuttivat merkittävimmät tragediakirjailijat Aiskhylos, Sofokles ja Euripides.

 Historia 

Kreikkalainen tragedia syntyi noin vuoden 600 eaa. tienoilla. Sen alkuperä on Dionysoksen, viinin ja hedelmällisyyden jumalan, kunniaksi pidetyissä rituaaleissa ja niihin liittyneissä hymneissä, erityisesti dityrambeissa. On ehdotettu myös, että tragedian alkuperä liittyisi esihelleenisiin hedelmällisyys- ja hautajaisriitteihin.

Sana 'tragedia' on peräisin kreikan kielen sanasta tragōidiā, jonka juuret ovat sanoissa tragos ('pukki') ja aeidein ('laulaa'). Tutkijoiden mukaan tämä saattaa johtua siitä, että kuorotansseja esitettiin juhlissa ennen eläinten rituaalista uhraamista. Merkittävin juhlista oli viitenä maaliskuun päivänä järjestetty Dionysia-juhla.

Kreikan kolme suurinta tragediakirjailijaa ovat Aiskhylos, Sofokles ja Euripides, ja koko kreikkalaisen tragedian huippukausi sijoittuu heidän ajalleen, Aiskhyloksen näytelmästä Persialaiset vuodelta 472 eaa. Sofokleen näytelmään Oidipus Kolonoksessa vuodelta 401 eaa. Tragedioita kirjoitettiin kuitenkin vielä ensimmäisellä vuosisadalla eaa., ja säilyneistä katkelmista tunnetaan yli kahdensadan tragediakirjailijan nimet. Näihin lukeutuvat muun muassa Frynikhos, Ion Khioslainen ja Agathon. 

Tragediakirjailijat kirjoittivat juhliin kukin yleensä kokonaisen tetralogian eli neljän näytelmän muodostaman kokonaisuuden: kolme tragediaa ja yhden satyyrinäytelmän. Kolme tragediaa liittyivät usein teemoiltaan yhteen, mutta myöhemmin näin ei välttämättä aina ollut. Ainoastaan yksi kokonainen trilogia, Aiskhyloksen Oresteia, on säilynyt.

Friedrich Nietzsche käsitteli kreikkalaisen tragedian alkuperää varhaisessa teoksessaan Tragedian synty (1872). Nietzsche näki tragedian kreikkalaisten tapana ylistää elämää sellaisena kuin se todellisuudessa oli, tapahtumana johon kuuluu niin iloja kuin murheita.

 Näytelmien muoto ja rakenne 

Kreikkalaiset tragediat kertovat toivottomaan tilanteeseen joutuneelle päähenkilölle tapahtuvista asioista. Syynä tilanteeseen ovat joko kohtalo tai jumalat; tragedia syntyy siitä, että päähenkilö on yleensä syytön häntä kohdanneisiin vastoinkäymisiin. Tragediat käsittelivät uskonnollisia tai elämänkäsityksellisiä aiheita, kuten yksilön ja ulkoisen maailman tai ihmisen ja jumalten välistä suhdetta, olemassaolon kysymyksiä, rikoksen ja rangaistuksen teemoja sekä kohtaloa.

Käytäntönä oli vuorotella kuoron (khoros) esittämien laulujen ja näyttelijän tai näyttelijöiden esittämien mono- tai dialogien välillä. Tragediat noudattivat yleistä muotoa, jota ei koskaan muutettu:

 Prologos - prologi
 Parodos - kuoron sisääntulolaulu
 Stasimon - 4-6 laulua kohtausten välillä
 Epeisodion - päänäytös
 Eksodos - kuoron päätöslaulu

Kuoro sekä tanssi että lauloi. Kuorolaulut jaetaan yleensä kolmeen osaan: stroofi ('käännös', 'kierto'), antistroofi ('vastakäännös', 'vastakierto') ja epodi ('jälkilaulu'). Kaikki kuoro-osuudet laulettiin, yleensä huilun säestyksellä; samoin jotkut näyttelijöiden vastauksista esitettiin laulamalla. Näytelmä kokonaisuudessaan koostui useassa runomitassa olevista säkeistä.

Rakenteen lisäksi tragedioita yhdistivät monet muut yhteiset käytännöt. Tragediat esitettiin aina ulkona, vuorten rinteille rakennetuissa teattereissa. Kaikki näyttelijät olivat miehiä. Näyttelijät käyttivät naamioita, jotka kätkivät näyttelijän oman persoonan. Naamiot olivat suuria, jotta niiden pelottavat ilmeet näkyivät hyvin.

Samanaikaisesti eri puolilla tapahtuvia asioita saatettiin esittää eri tavoin: muun muassa käyttäen sanansaattajahahmoa; nostureita (mēkhanē), joilla jumalhahmoja saatettiin nostaa näyttämölle (deus ex machina); teikhoskopiaa eli näkymää seinän läpi; tai ekkyklemaa eli siirrettävää tasannetta. Tunnettu esimerkki viimeksi mainitusta on Agamemnonin surma Aiskhyloksen Oresteian ensimmäisessä näytelmässä Agamemnon: kuninkaan ruumis tuodaan esille siirrettävällä lavalla. Eräs syy tällaiseen oli se, että teatteria pidettiin pyhänä paikkana, joten itse surmaa ei voitu esittää; ruumis oli kuitenkin näytettävä, jotta näytelmän vaatima tunnetila saataisiin tuotettua.

 Tragediakirjailijoita 

Tunnettuja kreikkalaisia tragediakirjailijoita olivat (suluissa vuosia, jolloin kirjailija mainitaan näytelmäkilpailun voittajien joukossa, tai muita ajoitustietoja):

 Thespis (535 eaa.)
 Khoirilos (523, 499, 483 eaa.)
 Frynikhos (511, 483, 476 eaa.)
 Aiskhylos (525, 499, 484, 472, 458, 456 eaa.)
 Pratinas (499 eaa.)
 Sofokles (495, 468, 447, 440, 438, 431, 409, 405, 401? eaa.)
 Aristarkhos Tegealainen (454 eaa.)
 Ion Khioslainen (451, 428, 419 eaa.)
 Akhaios Eretrialainen (484, 447 eaa.)
 Aristias
 Neofron
 Euforion (431 eaa.)
 Kleomakhos
 Euripides (480, 455, 447, 441, 431, 428, 415, 408, 406 eaa.)
 Khairemon
 Theognis (n. 425 eaa.)
 Nikomakhos
 Filokles (n. 422 eaa.)
 Agathon (416 eaa.)
 Antifon
 Karkinos (n. 420 eaa.)
 Nothippos
 Akestor (n. 420 eaa.)
 Pythangelos (n. 405 eaa.)
 Ksenokles (415 eaa.)
 Sthenelos (n. 422 eaa.)
 Morsimos (n. 424 eaa.)
 Melanthios (n. 419 eaa.)
 Morykhos (n. 425 eaa.)
 Iofon (428, 405 eaa.)
 Sofokles nuorempi (401, 396 eaa.)
 Kleofon
 Astydamas (398 eaa.)
 Meletos (399 eaa.)
 Afareus (368, 341 eaa.)
 Diogenes
 Euripides nuorempi
 Dionysios
 Astydamas nuorempi (372 eaa.)
 Dikaiogenes
 Theodektes (352, 333 eaa.)
 Akhaios Syrakusalainen (300-luku eaa.)
 Filokles (300-luku eaa.)

 Katso myös 

 Kreikkalainen komedia
 Satyyrinäytelmä

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 

 Rabinowitz, Nancy Sorkin. 2008. Greek Tragedy. Blackwell Introductions to the Classical World ser. Malden, MA: Blackwell. .
 Rehm, Rush. 1992. Greek Tragic Theatre. Theatre Production Studies ser. London and New York: Routledge. .

*