Yksijyvävehnä

Yksijyvävehnä (Triticum monococcum), myös einkorn-vehnä, on varhaisimpia ihmisen viljelyyn ottamia viljalajeja. Se on yksivuotinen vehnälaji, jolle on ominaista tähkän kussakin tähkylässä kehittyvä yksi jyvä. Yksijyvävehnää viljeltiin jo neoliittisella kaudella Lähi-idässä ja myöhemmin laajalti Euroopassa, mutta se on sittemmin lähes kokonaan syrjäytynyt tuottoisampien vehnälajien tieltä. Nykyisin sitä esiintyy lähinnä villinä tai pienimuotoisessa erikoisviljelyssä.

Nimi einkorn () viittaa sekä villiin muotoon Triticum boeoticum että viljeltyyn, domestikoituun muotoon Triticum monococcum. Villimuoto kasvaa yhä Lähi-idässä ja Kaakkois-Euroopassa, kun taas viljelty muoto on säilynyt lähinnä marginaalisena kulttuurikasvina.

Taksonomia ja alalajit

Yksijyvävehnä kuuluu vehnien (Triticum) sukuun ja on diploidinen laji (2n = 14), toisin kuin useimmat nykyiset viljellyt vehnät, jotka ovat tetra- tai heksaploidisia.
Yksijyvävehnä jaetaan kahteen alalajiin:

Kantayksijyvävehnä (Triticum monococcum subsp. aegilopoides) – villi muoto
Yksijyvävehnä (Triticum monococcum subsp. monococcum) – viljelty, domestikoitu muoto (tyyppialalaji)Suomen Lajitietokeskus: Kantayksijyvävehnä – Triticum monococcum subsp. aegilopoides Viitattu 27.11.2022.

Domestikaatioon liittyy muun muassa tähkän haurastumattomuus ja suurempi jyvän koko verrattuna villiin kantamuotoon.

Historia ja viljely

Arkeologisten löydösten perusteella yksijyvävehnä oli yksi varhaisimmista Lähi-idän hedelmällisen puolikuun alueella viljellyistä viljoista noin 10 000 vuotta sitten. Se levisi varhain Eurooppaan maanviljelyn leviämisen myötä ja oli merkittävä ravintokasvi etenkin Keski- ja Etelä-Euroopassa pronssi- ja rautakaudella.

Yksijyvävehnän viljely väheni vähitellen, kun tilalle tulivat satoisammat ja helpommin puhdistettavat vehnälajit, kuten emmervehnä (Triticum dicoccum) ja myöhemmin tavallinen vehnä (Triticum aestivum). Yksijyvävehnän jyvät ovat tiukasti kuoren ympäröimiä, mikä tekee niiden käsittelystä työläämpää.

Kasvitieteelliset ominaisuudet

Yksijyvävehnä on melko matalakasvuinen ja kestävä kasvi, joka sietää karuja ja kuivia kasvuolosuhteita paremmin kuin monet modernit vehnälajit. Tähkä on kapea ja pitkä, ja jokaisessa tähkylässä kehittyy vain yksi jyvä. Jyvä on pieni ja pitkänomainen.

Yksijyvävehnälle on ominaista hyvä itsekylväytymiskyky: se voi sopivissa olosuhteissa uusiutua pellossa ilman vuosittaista kylvöä. Tämä piirre muistuttaa sen villiä kantamuotoa ja erottaa sen monista moderneista vehnälajikkeista, jotka ovat täysin riippuvaisia intensiivisestä viljelykierrosta.

Yksijyvävehnä menestyy karuissakin maaperissä eikä yleensä vaadi lannoitteita tai kasvinsuojeluaineita. Se on luonnostaan vastustuskykyinen monille taudeille ja tuholaisille, mikä johtuu sen pitkästä evolutiivisesta historiasta ja vähäisestä jalostuksesta. Tämän vuoksi yksijyvävehnä soveltuu erityisen hyvin luonnonmukaiseen viljelyyn ja vähäpanoksiseen maatalouteen.

Ravintoarvo ja käyttö
Yksijyvävehnässä on suhteellisen korkea proteiinipitoisuus. Sen proteiinit koostuvat pääasiassa gliadiineista, mutta siitä huolimatta se sisältää gluteenia, eikä se sovellu keliaakikoille. Väitteet yksijyvävehnän gluteenittomuudesta ovat virheellisiä, vaikka sen gluteeniverkko poikkeaa rakenteeltaan tavallisesta vehnästä.

 Lähteet 

Aiheesta muualla
MTT: Vehnän pitkä kehityshistoria
Vehnä: Yksijyvävehnä 
Ancient Grain Varieties in Archaeology 
"Hulled Wheats. Promoting the conservation and use of underutilized and neglected crops." 4. Proceedings of the First International Workshop on Hulled Wheats 21–22 July 1995, Castelvecchio Pascoli, Tuscany, Italy
Wheat evolution: integrating archaeological and biological evidence 

Luokka:Vehnät