Ketokultasiipi

Ketokultasiipi (Lycaena hippothoe) on sinisiipisten heimoon kuuluva pienikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella ja siitä on kuvattu useita alalajeja ja muotoja esiintymisalueen eri osista.

 Koko ja ulkonäkö 
pienoiskuva|200px|left|Naaras
Ketokultasiiven etusiiven pituus on yleensä 14–19 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 27–34 mm. Siipien värityksessä ja kirjailuissa esiintyy asteittaisia muuntelusarjoja eli kliinejä.

Päämuodolla koiraan siipien yläpinnan pohjaväri on tumman kuparinpunainen. Siipien ulkoreuna ja takasiipien takaosa ovat mustanruskeat. Etusiipien yläpinnan etu- ja ulkoreunassa ja takasiipien takaosassa on sinipunaista kehnää ja siivissä on mustat keskitäplät. Naaraalla etusiipien yläpuoli on vaaleamman oranssi. Siiven keskellä on kaksi mustaa täplää ja ulkoreunassa rinnakkain kaksi riviä teräväreunaisia mustia täpliä. Takasiipien yläpuoli on pohjaväriltään tummanruskea ja ulkoreunassa on oranssi juova. Molemmilla sukupuolilla etusiipien alapinnat ovat oranssit ja takasiiven alapinnan pohjaväri on vaalean harmahtava. Alapinnoilla on mustia, valkoreunaisia täpliä ja takasiivessä oranssi reunavyö. s. 253–254 s. 233–234Svenska fjärilar 

 Levinneisyys ja lentoaika 

Ketokultasiipi esiintyy Etelä- ja Pohjois-Euroopasta Venäjälle ja idässä Amur-joelle saakka. Laji puuttuu läntisimmästä Euroopasta. Suomessa ketokultasiipi on esiintynyt aiemmin tasaisesti koko maassa lukuun ottamatta joitain alueita Lapissa. Laji on kuitenkin vahvasti taantunut ja monilta alueilta ei ole enää havaintoja 2000-luvulta. s. 135 Sama koskee esiintymiä muualla Euroopassa

Lentoaika on kesä–elokuu riippuen esiintymisalueesta. Suomessa keskimääräinen lentoaika on maan eteläosissa kesäkuun puolivälistä ja pohjoisosissa heinäkuun alkupuolelta alkaen heinäkuun loppupuolelle yhtenä sukupolvena.Perhosviki 

 Elinympäristö ja elintavat 

Ketokultasiiven elinympäristöä ovat niityt, kedot, pientareet ja puutarhat. Vuoristossa esiintyvien alalajien elinympäristöä ovat vuoristoniityt. Koska toukkien tärkeimmät ravintokasvit, suolaheinät, vaativat paljasta maanpintaa ne ovat usein joutomaiden ja tulevien niittyjen ensimmäisiä kasveja. Siksi myös ketokultasiipi on usein pioneerilaji. Perhonen esiintyy kuitenkin aina melko vähälukuisena ja on muutoinkin esiintymiseltään monia sukulaisiaan paikoittaisempi. Koiraat lentävät ympäriinsä etsiskellen naaraita ja molemmat sukupuolet käyvät ahkerasti kukilla. s. 112

Naaras munii munat yksitellen lehdille ja toukat kuoriutuvat parin viikon kuluessa. Kesän mittaan toukka kasvaa hitaasti ja laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana. Keväällä toukka syö vielä 5–7 viikon ajan ennen koteloitumistaan. Kotelovaihe kestää 2–3 viikkoa. Pohjois-Skandinaviassa, napapiirin pohjoispuolella, tavattavalla alalajilla L. h. stiberi kehitys on kuitenkin kaksivuotinen. Se talvehtii ensin munana ja toisen kerran isona toukkana.

Päiväperhoslaskennassa 2013 ketokultasiipi oli Suomen 51. yleisin päiväperhoslaji, kun vuonna 2012 sijoitus oli vielä 38. Lajin voimakkaan taantumisen vuoksi se luokiteltiin Suomen kansallisessa uhanalaisarvioinnissa 2010 silmälläpidettäväksi (NT).Jari-Pekka Kaitila, Kari Nupponen, Jaakko Kullberg & Erkki Laasonen 2010. Perhoset. Julk.: Rassi, P., Hyvärinen, E., Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki. 

 Ravintokasvi 

Toukan ravintokasveja ovat hierakat (Rumex), etenkin niittysuolaheinä (Rumex acetosa) ja ahosuolaheinä (Rumex acetosella) ja tattaret (Polygonum), etenkin konnantatar (Polygonum bistorta).

 Lähteet 

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 
LuontoPortti: Ketokultasiipi (Lycaena hippothoe)
Suomen Perhoset: Ketokultasiipi
Iltalehti: Ketokultasiipi (Lycaena hippothoe) 
UniProt, Taxonomy: Lycaena hippothoe 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums  
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 

Luokka:Sinisiivet