Vesa Haapala

Vesa Haapala (s. 1971 Keuruu) on suomalainen kirjailija ja kotimaisen kirjallisuuden yliopistonlehtori Helsingin yliopistossa.

Elämä ja ura
Haapala väitteli tohtoriksi vuonna 2005 Edith Södergranin lyriikkaa käsittelevällä väitöskirjalla. Haapalan runoja, kritiikkejä ja esseitä on julkaistu kirjallisuuslehdissä (Avain, Lumooja, Nuori Voima, Tuli & Savu) ja Helsingin Sanomissa. Hän on julkaissut tutkimusta suomalaisesta runoudesta (Aleksis Kivi, Julius Krohn eli Suonio, August Ahlqvist eli A. Oksanen, Otto Manninen, Katri Vala, Pentti Saarikoski (nykyrunous), proosasta (Antti Hyry, Ulla-Lena Lundberg) ja lyhytproosasta (Juhani Ahon lastut). Teoreettinen lähtökohta hänellä on ollut runousopillisissa kysymyksissä mutta uusimmissa julkaisuissa myös ekokritiikissä. 

Haapala on toimittanut yhdessä Juhani Sipilän kanssa suomalaista romaania käsittelevän teoksen Kiviaholinna (2013). Haapala on myös ollut mukana laatimassa Otavan äidinkielen ja kirjallisuuden oppikirjaa Särmää (LOPS 2010, 2016 ja 2021) ja sen opetusmateriaaleja.

Haapalan modernia paikallisrunoutta edustava esikoisrunokokoelma Vantaa ilmestyi vuonna 2007. Se oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkaana, Runeberg-palkintoehdokkaana sekä Einari Vuorela -runopalkintoehdokkaana. Haapala sai teoksesta Kalevi Jäntin palkinnon. Vantaa on Haapalan runotuotannon leimallisesti määrittävä paikka, sanoo Virpi Alanen kirjoituksesssaan Parnassossa. Haapala sanoo, että paikka ja sen historiallisuus on usein se kehys, josta kirjoittaminen lähtee liikkeelle, tai se voi olla tilasommitelma tai jokin muu aisteihin vetoava mutta ei kuitenkaan teema eli runotekstejä merkitystasolla yhdistävä tekijä. Hän tarvitsee kehyksen, ilman kehystä ei synny mitään.Virpi Alanen, Tyhjyydestä merkitykseen. Parnasso 4/2017 s. 10–12

Haapalan toinen runokokoelma Termini ilmestyi keväällä 2009. Teos keskittyy muutamaan Roomassa vietettyyn kesäviikkoon, joista avautuu laaja sukellus eurooppalaisen runouden ja politiikan historiaan. Teoksessa on kerronnallinen, elokuvamainen leikkaus.

Keväällä 2012 julkaistiin Haapalan kolmas teos Kuka ampui Ötzin?. Kokeellinen teos on tehty yhteistyössä graafikko Markus Pyörälän kanssa, ja se sai Kirjataiteen kaunis kirja 2012 -palkinnon graafisesta suunnittelusta ja oli Einari Vuorela -runopalkintoehdokkaana 2014. Tommi Melenderin mukaan se kritisoi länsimaista kulutuskeskeistä elämänmuotoaTommi Melender, Väestökatastrofin aikalaistodistaja. Parnasso 6–7/2019 s. 16–22. Haapalan ja Pyörälän yhteistyö jatkui teoksessa ”Kela”, joka ilmestyi 2013 Tulen & Savun Kollaboraatio-numerossa.Vesa Haapala ja Markus Pyörälä, "Kela", Tuli & Savu 29.8.2013 no 72.

Haapalan esikoisromaani Karhunkivi ilmestyi Otavan julkaisemana helmikuussa 2016. Melenderin mukaan se on kuva ”erityislapset heitteille jättävästä hyvinvointivaltiosta”. Haapalan toinen proosateos on Otavan tammikuussa 2023 julkaisema Alexis, ”elämänkertomus” eli romaani Aleksis Kiven elämästä vuosina 1866–1870. Romaani pureutuu Kiven mielenmaisemaan ja ammattikirjailijuuteen nälkävuosien aikana. Teoksessa kirjoittamisen, rakkauden ja luonnon teemat kietoutuvat toisiinsa.

Haapalan runokokoelma Valekuolleet (2017) lähtee liikkeelle viimeisen jääkauden loppuvaiheissa veden alle jäävästä Doggerlandista ja yltää nykypäivän vedenpaisumuksiin ja pakolaisaaltoihin. Siinä kuultaa vaikutteita Tomas Tranströmeriltä. Virpi Alanen pitää sitä aiempia runoteoksia pelkistetympänä ja filosofisempana. Siinä korostuu Haapalan runokielen fragmentaarisuus. Kirjan miljöö on Pohjanmereen kadonnut Doggerland, mutta Haapala käy myös Välimerellä pakolaisten epätoivoisessa tilanteessa. Teoksen sisällöllinen ydin on Juliana Norwichilaisen näky: ”Hän näki kadulla muodottoman ja ajettuneen möykyn. / Tästä mädästä saastasta livahti taivaalle / vikkelä ja eloisa lapsi.”

Haapalan runoelma Hämärä ei tanssi enää, ilmestyi Otavan kustantamana elokuussa 2019. Teos käsittelee antroposeenin perustekijöitä ja ihmiskunnan kohtalonkysymyksiä. Melenderin mukaan se on synkkyydessään suorastaan päällekäyvää, painokasta yhteiskunnallista kirjallisuutta. Samalla se keskustelee Pentti Saarikosken Hämärän tanssien kanssa, ja Melenderin mukaan siinä on Göran Sonnevin äänenpainoja.

Haapalan keväällä 2025 ilmestynyt Maallisten ilojen puutarha on tulkinta Hieronymus Boschin kuuluisasta triptyykistä Maallisten ilojen puutarha (n. 1490–1500). Tässä ekfrasiksen muotoon laaditussa kokonaisuudessa Haapala tarkastelee ajan, historian lopun ja simulaation teemoja yhdistäen erilaisia kielellisiä aineksia vastaamaan Boschin omalaatuista maalaustyyliä. Teos sai Nihil Interit- ja Tanssiva karhu -runopalkintoehdokkuudet 2025. Haapala voitti teoksellaan Tanssiva Karhu -palkinnon joulukuussa 2025.

Melender toteaa, että Haapalan runoteokset ovat nimenomaan teoksia, eivät yksittäisten runojen kokoelmia. Hänen kielessään kuuluu suurten modernistien vaikutus, ja hän ammentaa kuvastoonsa juutalaiskristillisestä perinteestä..

Haapalan runoja on käännetty englanniksi, italiaksi, ruotsiksi, slovakiaksi ja unkariksi.

 Tuotanto 
Runoa ja proosaa
 Vantaa, runokokoelma, Otava 2007  (Kalevi Jäntin palkinto 2007)
 Runoa!, äänikirja, Otava 2008  (useita tekijöitä)
 Termini, runokokoelma, Otava 2009 
 Vesa Haapala, teksti & Markus Pyörälä, kuvitus: Kuka ampui Ötzin?, runoa ja proosaa, Otava 2012 
 Six Finnish poets. Arc Publications 2013.  Runoja teoksessa suomeksi ja englanniksi (useita tekijöitä)
 Karhunkivi, romaani, Otava 2016 
 Valekuolleet, runokokoelma, Otava 2017 
 Hämärä ei tanssi enää, runokokoelma, Otava 2019 
 Alexis. Elämänkertomus, romaani, Otava 2023 

Muuta
 Vesa Haapala toim. Kuvien kehässä: tutkielmia kirjallisuudesta, poetiikasta ja retoriikasta, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2003 
 Kaipaus ja kielto: Edith Södergranin Dikter-kokoelman poetiikkaa, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2005  Väitöskirja
 "Kokeellinen kirjallisuus ja kirjallinen vastarinta Suomessa – kiintopisteenä 1960-luku". Teoksessa Kirjallisuuden avantgarde ja kokeellisuus. Toim. Sakari Katajamäki & Harri Veivo. Helsinki: Gaudeamus, 2007 
 Vesa Haapala ym.: Särmä: suomen kieli ja kirjallisuus, Otava 2010 
 Kari Aronpuro: Retro 1964–2008, toim. ja esipuhe: Vesa Haapala. Ntamo 2010 
 Kiviaholinna: suomalainen romaani, toim. Vesa Haapala, Juhani Sipilä. Avain 2013 

 Palkinnot 
Kalevi Jäntin palkinto 2007
Tanssiva Karhu -palkinto 2025

Ehdokkuudet
 Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkintoehdokas 2007
 Runeberg-palkintoehdokas 2008, 2017
 Einari Vuorela -runopalkintoehdokas 2008, 2014
 Laurin kirja -äänikirjapalkintoehdokas 2024https://www.kulttuuripalvelu.fi/fi/artikkeli/laurin-kirja-2024-aanikirjakilpailun-finalistit-valittiin-mukana-seitseman-teosta-aleksis
 Nihil Interit -runopalkintoehdokas 2025
 Tanssiva karhu -runopalkintoehdokas 2025

Lähteet

Aiheesta muualla
 Versoja 2.0 Vesa Haapalan blogi
 Vesa Haapala Kirjasampo.fi

Luokka:Suomalaiset runoilijat
Luokka:Suomalaiset kirjallisuustieteilijät
Luokka:Kalevi Jäntin palkinnon saajat
Luokka:Vuonna 1971 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt