Kreikkalainen antologia

Kreikkalainen antologia (, joskus myös Anthologia Palatina) on kokoelma kreikkalaista runoutta, enimmäkseen epigrammeja, klassiselta ja bysanttilaiselta ajalta.

 Historia 

Vaikka Egyptistä on löydetty papyruksia, jotka sisältävät katkelmia runokokoelmista, kreikkalaisen runouden varhaisin varsinainen antologia oli Meleagros Gadaralaisen Anthologia. Se sisälsi runoja sekä häneltä itseltään että 46 muulta runoilijalta, mukaan lukien Arkhilokhos, Alkaios, Anakreon ja Simonides. Johdannossaan Meleagros kuvaa järjestäneensä runot teoksen nimen mukaisesti ikään kuin kukkaseppeleeksi. Sanasta ”antologia” on sittemmin tullut synonyymi kirjoituskokoelmille.

Meleagroksen antologia oli niin suosittu, että siihen tehtiin myöhemmin lisäyksiä. Filippos Thessalonikelaisen ja Agathiaan versioiden esipuheet ovat säilyneet osana antologiaa. Konstantinos Kefalos toimitti standardilaitoksen teksteistä (Palatine MS) 900-luvulla. Hän lisäsi uusia kokoelmia: Straton Sardislaisen 100-luvulla kokoamia homoeroottisia säkeitä, kirkoista löydettyjä kristillisiä epigrammeja, kokoelman Diogenianoksen kokoamia satiirisia ja humoristisia epigrammeja, Khristodoroksen kuvauksen bysanttilaisen Zeuksippoksen kylpylän gymnasionin patsaista sekä kokoelman piirtokirjoituksia kyzikoslaisesta temppelistä.

Maksimos Planudes toimitti myös laitoksen Kreikkalaisesta antologiasta. Hän sekä lisäsi joitakin runoja että poisti sopimattomina pitämiään kohtia. Hänen antologiansa oli pitkään ainoa, joka läntisessä Euroopassa tunnettiin. Ensimmäinen painettu laitos kokoelmasta ilmestyi vuonna 1494 Johannes Laskariksen toimittamana. Vuonna 1606 Claudius Salmasius löysi heidelbergiläisestä kirjastosta laajemman kokoelman, joka perustui Kefaloksen laitokseen. Tämä julkaistiin kuitenkin vasta vuonna 1776, kun R. F. P. Brunck sisällytti sen teokseensa Analecta veterum Poetarum Graecorum (1772–1776). 

Ensimmäinen kriittinen laitos oli Friedrich Jacobsin tekemä (13 osaa, 1794–1803; uudistettu 1813–17). J. F. Dübnerin Didotin Bibliothecassa julkaistu laitos (1864–1872) sisälsi Antologia Palatinan, siihen kuulumattomat Planudeen antologian epigrammit, muista lähteistä kerättyjä osia sisältävän liitteen, latinankielisen suorasanaisen käännöksen sekä Hugo Grotiuksen runomittaisen latinankielisen käännöksen.

 Sisältö 
pienoiskuva|upright=1.08|Van Boschin ja van Lennepin viisiosainen laitos Kreikkalaisesta antologiasta (1795-1822). Sisältää Hugo Grotiuksen latinankielisen tekstin Maksimos Planudeen antologiasta sekä Henri Estiennen (Henricus Stephanus) toimittaman vastaavan kreikankielisen tekstin.

Palatine MS., nykyisen tekstin arkkityyppi, on useiden eri aikoina eläneiden henkilöiden toimittama. Kokoelma on järjestetty seuraavasti (viitenä kirjana):

 Kirja I
 1. Kristilliset epigrammit
 2. Khristodoros Thebalaisen kuvaus Zeuksippoksen kylpylän gymnasionin patsaista
 3. Kyzikoksen epigrammit eli Kyzikoksen Apolloniksen temppelin epigrammit
 4. Meleagroksen, Filippoksen ja Agathiaan esipuheet omiin kokoelmiinsa
 5. Rakkausepigrammit
 6. Votiivilahjaepigrammit
 Kirja II
 7. Hautaepigrammit
 8. Gregorios Nazianzilaisen epigrammit
 Kirja III
 9 . Retorisesti korkealentoiset epigrammit
 Kirja IV
 10. Eettiset, kehottavat ja varoittavat epigrammit
 11. Satiiriset ja humoristiset epigrammit
 12. Straton Sardislaisen Musa Puerilis
 Kirja V
 13. Harvinaisissa runomitoissa kirjoitetut epigrammit
 14. Aritmeettiset ongelmat, arvoitukset ja oraakkelinlausumat
 15. Sekalaisia epigrammeja

 Tyyli 

Kreikkalaisen antologian epigrammit ovat peräisin pitkältä ajanjaksolta, ja ajan kuluessa niiden tyylissä on tapahtunut muutoksia. Tyylissä voidaan hahmottaa neljä kautta:

 Klassinen kreikkalainen tyyli, jota edustaa luonteenomaisimmin Simonides Keoslainen (n. 556–469 eaa.). Hän kirjoitti suuren osan epitafeista eli hautapiirtokirjoituksista, jotka ovat peräisin persialaissotien ajalta. Tyyli on korutonta ja arvokasta ja äärimmäisen uskollista epigrammien alkuperäiselle hengelle. Tältä ajalta säilyneet epigrammit on yleensä osoitettu todella eläneille henkilöille; kertomukset, kuvitelmat ja kirjalliset harjoitukset ovat hyvin harvinaisia.
 Aleksandrialainen tyyli. Tuolloin epigrammeina kirjoitettiin myös anekdootteja, satiireja ja rakkausrunoja. Epitafeja ja votiivikirjoituksia omistettiin kuvitteellisille henkilöille. Tyyli rikastui. Tuon ajan epigrammin parhaisiin edustajiin kuuluu Leonidas Taraslainen (n. 300–250 eaa.), viimeisiin Antipatros Sidoslainen noin 140 vuotta myöhemmin. Toisaalta samoin Aleksandriassa toiminut Kallimakhos jäljitteli menestyksekkäästi Simonideen vanhempaa korutonta tyyliä.
 Roomalainen tyyli. Monet tyylin edustajat olivat kuitenkin kotoisin valtakunnan itäosista, muun muassa Meleagros Gadaralainen Syyriasta. Hänen epigramminsa ovat usein eroottisia, ja niiden kielikuvat muistuttavat paljossa Laulujen laulua. Muihin tyylin edustajiin kuuluvat epikurolainen Filodemos, Zonas, sekä Markos Argentarios. Rooman keisariajan myöhempinä aikoina kehittyi satiirinen tyyli, jota edustivat muun muassa Lukillios ja Lukianos. Se vastaa usein nykyistä käsitystä epigrammeista ja on mielenkiintoinen myös sikäli, että siinä latinankielinen kirjallisuus on vaikuttanut kreikankieliseen. Palladas oli viimeinen tiukasti ottaen klassisen epigrammin edustajista.
 Bysanttilainen tyyli, joka kehittyi huippuunsa keisari Justinianuksen hovissa. Epigrammit ovat pitkälti aiempaa jäljitteleviä, mutta sisältävät myös omaperäistä ainesta ja uutta rikasta kieltä. Tyyliä edustaa muun muassa Agathias.

 Antologian runoilijoita 

 Adaios
 Agathias
 Agis
 Alfeos Mytilenaeus
 Ammianus
 Antipatros Sidonlainen
 Antipatros Thessalonikelainen
 Antifilos
 Anyte Tegealainen
 Apollonides
 Asklepiades Samoslainen
 Asklepiodotos
 Arkhias
 Markos Argentarios
 Demodokos Leroslainen
 Eratosthenes
 Erinna
 Filetas Samoslainen
 Filippos Thessalonikelainen
 Filodemos
 Glaukos Ateenalainen
 Glaukos Nikopolislainen
 Gregorios Nazianzilainen
 Herodikos Babylonlainen
 Kallimakhos
 Khristodoros Thebalainen
 Klaudios Ptolemaios
 Krinagoras Mytileneläinen
 Leonidas Taraslainen
 Lukianos
 Lukillios
 Meleagros Gadaralainen
 Mnasalkas Sikyonlainen
 Moskhos
 Myrinos
 Nikainetos Samoslainen
 Nikarkhos
 Nossis Lokrilainen
 Palladas
 Pamfilos
 Paulos Silentiarios
 Perses Thebalainen
 Platon (Epigrammit)
 Rhianos
 Rufinos
 Satyros (Satyros Thyillos)
 Simonides Keoslainen
 Straton Sardislainen
 Theokritos
 Thymokles
 Zonas

 Lähteet 



 Viitteet 

 Kirjallisuutta 

 Suomennoksia 








 Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia 




 Aiheesta muualla 

 The Greek anthology. Käännös W. R. Paton. The Loeb Classical Library. 1916  
 Volume 1
 Volume 2
 Volume 3
 Volume 4
 Volume 5
 The Greek Anthology Käännös W. R. Paton. The Loeb Classical Library. 1916  
 Select Epigrams from the Greek Anthology Toimittanut J. W. Mackail. Project Gutenberg 

Luokka:Antiikin kreikankieliset kirjat
Luokka:Antiikin kreikkalaiset runot
Luokka:Antologiat
Luokka:Runokokoelmat