Jean François de Saint-Lambert

Jean François de Saint-Lambert (26. joulukuuta 1716 Nancy, Ranskan kuningaskunta – 9. helmikuuta 1803 Pariisi, Ranskan konsulaatti) oli ranskalainen aatelinen, markiisi, runoilija ja filosofi.

Saint-Lambert palveli armeijassa. Kun Stanisław Leszczyński joutui luopumaan Puolan kuninkuudesta ja hänestä tuli vuonna 1737 Lorrainen herttua, Saint-Lambertista tuli virkamies hänen Lunévillessa sijainneeseen hoviinsa. Hän siirtyi pois armeijasta seitsenvuotisen sodan aikana Hannoverin lähellä vuonna 1757 käydyn Hastenbeckin taistelun jälkeen ja omistautui kirjallisuudelle. Hän kirjoitti kuvailevan runoteoksen Les Saisons (1769), useita artikkeleita Encyclopédie'hin sekä muita sekalaisia teoksia. Hänet valittiin Ranskan akatemian tuolille numero 10 vuonna 1770.

 Suhteet 
Hänen maineensa perustuu lähinnä hänen rakkaussuhteisiinsa. Hän oli Leszczynskin rakastajattaren markiisitar de Boufflers'n suosiossa, josta hän käytti runoissaan nimiä "Doris" ja "Thémire", kun Voltaire tuli vuonna 1748 Lunévilleen Émilie du Châtelet'n kanssa. Markiisitar Châtelet'n hullaantuminen runoilijaan ja sen kohtalokas päätös ovat tuttuja Voltairen elämäkerran lukijoille. 

Voltaire ja madame du Châtelet jatkoivat yhdessä asumista, vaikka Émilie du Châtelet aloitti suhteen de Saint-Lambertin kanssa, joka osoittautui kohtalokkaaksi. Vähän yli 40-vuotiaana hän tuli raskaaksi. Lapsen syntymän jälkeen hän kuoli kuuden päivän kuluttua 42-vuotiaana veritulppaan Lorrainen herttua Stanislas Leszczyńskin hovissa Lunévillessä, Voltaire, de Saint-Lambert ja markiisittaren aviomies olivat hänen luonaan.

Lapsi, joka syntyi oli:

 Stanislas-Adélaïde (4. syyskuuta 1749 – 6. toukokuuta 1751), kuoli alle kaksivuotiaana.

Saint-Lambertilla oli seuraavaksi 50 vuotta kestänyt suhde Jean-Jacques Rousseaun ihastuksen "Sophien", kreivitär d'Houdetot'n eli Sophie Lalive de Bellegarden (1730–1813) kanssa, joka ei ollut yhtään vähemmän tuhoisa hänen kilpailijalleen. 
pienoiskuva|Kreivitär d'Houdetot, Élisabeth Sophie Françoise Lalive de Bellegarde
Vuonna 1752 hän aloitti toisen kahdesta kuuluisasta rakkaussuhteestaan ​​Sophie d'Houdetotin kanssa. Tästä suhteesta tuli merkittävä, koska vuonna 1757, Saint-Lambertin ollessa sotapalveluksessa seitsenvuotisessa sodassa, Jean-Jacques Rousseau yhtäkkiä kehitti hullun intohimon Sophieta kohtaan, josta hän kirjoitti Tunnustuksissaan. Rousseaun mielessä Sophie samaistui hahmoon hänen kirjoittamassaan suuressa romaanissa Julie, ou la Nouvelle Héloïse. Lopulta Sophie torjui Rousseaun sanoen rakastavansa Saint-Lambertia. Hän ja Saint-Lambert pysyivät yhdessä parina aina Saint-Lambertin kuolemaan asti vuonna 1803, viettäen viimeiset vuotensa sydämellisessä kolmenkeskisessä suhteessa Sophien aviomiehen kenttämarsalkka, kreivi d'Houdetot Claude Constant Césarin (1724–1806) kanssa. 

 Teokset 
Saint-Lambert keskittyi myöhempinä vuosinaan filosofiaan. Hän julkaisi vuonna 1798 teoksen Principe des mœurs chez toutes les nations ou catéchisme universel, ja kaksi vuotta ennen kuolemaansa vuonna 1803, hän julkaisi Œuvres philosophiques. Madame d'Houdetot kuoli 28. tammikuuta 1813.

Lähteet

Luokka:Ranskan akatemian jäsenet
Luokka:Ranskalaiset filosofit
Luokka:Ranskalaiset runoilijat
Luokka:Ranskalaiset aateliset
Luokka:Markiisit
Luokka:Vuonna 1716 syntyneet
Luokka:Vuonna 1803 kuolleet