Tyräkkikiitäjä

Tyräkkikiitäjä (Hyles euphorbiae) on kiitäjiin kuuluva perhonen.

 Koko ja ulkonäkö 
Tyräkkikiitäjä on ulkonäöltään melko vaihteleva, ja sillä on levinneisyysalueellaan varsin useita alalajejaRougeot & Viette. Euroopan ja Pohjois-Afrikan kiitäjät ja kehrääjät. Tammi 1983 , joista osalle on myöhemmin annettu jopa erillisen lajin asema. Etusiiven pohjaväri on vaalean kellanruskea. Siiven etureunan ruskea alue ei ole yhtenäinen vaan muodostuu pisteistä ja yhtyy vaaleaan taustaväriin ilman selvää rajaa. Ruskea väri muodostaa kaksi tai kolme laajempaa täplää siiven etuosaan. Etusiiven ulkoreunassa ruskea väri on yhtenäinen. Takasiipien poikki kulkeva leveä raita on kokonaan punainen mutta muuttuu valkoiseksi siiven vartalonpuoleisessa päässä. Siipiväli on 70–85 mm.Tripod.comHyles euphorbiae, Svenska fjärilar Moths, ukmoths.org.uk 

Monet Hyles-suvun kiitäjät muistuttavat suuresti tyräkkikiitäjää, niin myös Suomessa yleinen matarakiitäjä (Hyles gallii). Matarakiitäjän siivissä on kuitenkin siiven tummien ja vaaleiden alueiden välillä voimakkaampi kontrasti. Lisäksi etureunan tummanruskea alue on matarakiitäjällä yhtenäinen.Nationalnyckeln till Sverges flora och fauna. Fjärilar: Ädelspinnare–tofsspinnare Lepidoptera: Lasiocampidae–Lymantriidae.  s. 198–200

Kirjava toukka on huomiota herättävän näköinen, pohjaväriltään aluksi vihreä, mutta myöhemmin tumma, keltainen tai punainen, ja sen sivuilla on tummalla pohjalla parittaisia valkoisia täpliä. Täplien välissä on keltaista väriä. Molemmilla sivuilla on oranssinkeltainen pitkittäisviiru ja selkäpuolella punainen pitkittäisviiru. Raajat ovat punaiset. Peräpäässä on punainen, mustakärkinen piikki. Täysikasvuisena toukka on 70–80 mm pitkä.

 Levinneisyys ja lentoaika 
Laji on yleinen Etelä- ja Keski-Euroopassa, ja sitä esiintyy yksi tai kaksi sukupolvena vuodessa elinalueesta riippuen, ja esiintymisalue ulottuu idässä Keski-Aasiaan. Se on myös viety biologiseksi torjujaksi Yhdysvaltoihin ja Kanadaan hävittämään sinne levinneitä tyräkkilajeja. Perhosten lentoaika on paikasta riippuen toukokuusta syyskuulle, Pohjoismaissa niitä on tavattu heinäkuun lopulta elo-syyskuun vaihteeseen.

Suomesta tyräkkikiitäjää on tavattu erittäin harvinaisena harhailijana muutamia kertoja, viimeksi vuosina 2003Hyles Euphorbiae,  Perhostutkijain seura ja 2011, jolloin löydettiin myös runsaasti toukkiaHavainnot, Perhoskerääjäin seura.

 Elinympäristö ja elintavat 
Esiintymisalueellaan tyräkkikiitäjä viihtyy kuivilla ja lämpimillä alueilla, joilla kasvaa ruohovartisia tyräkkilajeja. Laajemmin sitä tavataan runsaskukkaisilla, aurinkoisilla ja avoimilla paikoilla. Laji välttelee metsiä. Päivisin perhoset lepäävät matalan kasvillisuuden suojassa, kivenlohkareilla tai maassa ja lähtevät lentoon pian auringonlaskun jälkeen. Joskus harvoin perhosia lentää myös päivällä. Tyräkkikiitäjä ei juurikaan lennä valolle, mutta käy ahkerasti etenkin muodoltaan torvimaisilla kukilla.

Parittelu kestää 3–4 tuntia ja tapahtuu yöllä. Naaras alkaa munimisen pian sen jälkeen ja munii 300–400 munaa yhdestä pariinkymmeneen munaan kerralla. Munat kuoriutuvat runsaan viikon kuluttua, ja nuoret toukat elävät ryhminä. Vanhemmiten toukka viettää päivät lähellä maanpintaa ja kiipeää hämärän laskeutuessa ylös syömään. Toukka on hyvin aktiivinen. Sen räikeä väritys toimii varoituskeinona saalistajia kohtaan, eikä se pyri erityisemmin piiloutumaan. Täysikasvuinen toukka koteloituu maanpinnalle karikkeen joukkoon, yleensä kauaksi ravintokasvistaan. Kotelovaihe kestää kahdesta viikosta kahteen vuoteen. Se talvehtii kotelona.

 Ravintokasvi 
Toukan ravintokasveja ovat erilaiset tyräkit (Euphorbia), erityisesti merityräkki (Euphorbia paralias) sekä tarhatyräkki (Euphorbia cyparissias).

Lähteet
 Chinery, Michael: Euroopan hyönteisopas, s. 142. Otava, 1994.

Viitteet

 Aiheesta muualla 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 

Luokka:Kiitäjät