Kyyroksen sotaretki

Kyyroksen sotaretki (, ”Ylösnousu”) on kreikkalaisen sotilaan ja historioitsijan Ksenofonin kirjoittama historiateos, joka kertoo niin kutsuttujen kymmenentuhannen sotaretkestä. Ksenofon oli itse mukana ja keskeisessä roolissa kyseisellä sotaretkellä.Linkomies, Edwin: ”Ksenofonin elämä ja teokset”. Teoksessa Ksenofon 1998, s. v–xvi.

Teos kertoo, kuinka Persian kuningas Kyyros nuorempi kokoaa vuonna 401 eaa. armeijan, johon kuuluu yli  kreikkalaista palkkasotilasta. Kyyros yrittää kukistaa armeijallaan veljensä Artakserkses II:n, mutta kärsii tappion ja saa surmansa Kunaksan taistelussa. Tämän jälkeen kreikkalaiset palkkasotilaat jäävät vaille johtajaa ja joutuvat omin voimin selviytymään kotiin. Uusien johtajien valinnan jälkeen Ksenofon nousee keskeiseen rooliin ja johtaa joukon Vähän-Aasian läpi halki vaikeakulkuisten alueiden ja vihamielisten kansojen.Brownson, Carleton L. & Dillery, John: ”Introduction”. Teoksessa 

Kuten monissa Ksenofonin teoksissa, myös tässä tyylilaji on monimuotoinen: teos ei ole pelkkä historia tai matkakertomus, vaan molempien yhdistelmä. Se tarjoaa ainutlaatuista tietoa Persian valtakunnan rakenteista, kreikkalaisten ja persialaisten välisistä suhteista sekä palkkasotilasarmeijan toiminnasta — aikakauden ilmiöstä, joka yleistyi myöhemmin. Lisäksi teos sisältää luotettavinta tietoa Ksenofonin omasta elämästä.

 Historia 
 Teoksen kirjoittaja 

Ksenofon syntyi noin vuonna 427 eaa. ateenalaiseen ylimystöperheeseen. Hän tapasi Sokrateen, jolla oli suuri vaikutus nuoreen Ksenofoniin. Vuosina 401–399 eaa. Ksenofon osallistui spartalaisten tukemaan palkkasotajoukkoon, jonka persialainen prinssi Kyyros nuorempi palkkasi sotaretkelle veljeään Artakserkses II:ta vastaan. Myöhemmin hän kirjoitti tästä historiateoksen Kyyroksen sotaretki eli Anabasis. Tämän sotaretken jälkeen Ksenofon osallistui Spartan kuninkaan Agesilaoksen sotaan Persiaa vastaan. Palattuaan Kreikkaan Ksenofon ei saanut palata Ateenaan, koska hän oli sotinut Spartan puolella. Hän asettui asumaan Peloponnesokselle, aluksi Spartaan, mutta myöhemmin Skillukseen Olympian lähelle. Ksenofonin pojat kävivät läpi niin sanotun spartalaisen kasvatuksen. Myöhemmin, Spartan kärsittyä tappion sodassa Thebaa vastaan, Ksenofon palasi Ateenaan.Buckley s. 28–29.

pienoiskuva|vasen|upright=1.06|Ksenofonin johtamien sotilaiden, niin kutsuttujen kymmenentuhannen, kulkema reitti.
Ksenofon itse mainitsee historiateoksessaan Hellenika, että Anabasiksen olisi kirjoittanut eräs Themistogenes: ”Miten Kyyros kokosi armeijansa ja marssi sen kanssa sisämaahan veljeään vastaan, ja miten taistelu käytiin, ja miten hän kuoli, ja miten tämän jälkeen kreikkalaiset vetäytyivät merelle, on kirjoittanut syrakusalainen Themistogenes”.Ksenofon: Hellenika 3.1.2 (kreik.) (engl. käännös). Myös Sudassa kerrotaan, että Anabasiksen todellinen kirjoittaja olisi Themistogenes. Jo antiikin aikana Plutarkhos kuitenkin väitti, että Themistogenes oli vain Ksenofonin käyttämä pseudonyymi.Plutarkhos: Ovatko ateenalaiset maineikkaampia sodassa kuin viisaudessa (De gloria Atheniensium) 1 (345c) (kreik.) (engl. käännös). Anabasista lukeva ei koskaan epäile, etteikö Ksenofon olisi sen tekijä, sillä hän puhuu itsestään monin paikoin tavalla, jolla kukaan muu ei voisi puhua: hän esimerkiksi kirjaa unia ja ajatuksia, jotka kukaan muu ei voisi tietää niin läheisesti.

Joskus on katsottu, että Themistogenes olisi ollut olemassa ja kirjoittanut ennen Ksenofonia toisen Anabasis-nimisen teoksen, joka olisi hävinnyt. Nykyisin kuitenkin katsotaan yleensä, että Ksenofon tosiaan käytti Themistogenestä pseudonyyminään, jotta teos, joka käsitteli myös häntä itseään, vaikuttaisi luotettavammalta; kuten Plutarkhos sanoo, Ksenofon antoi Anabasiksen toisen nimiin, jotta teoksella olisi enemmän uskottavuutta kuin jos se esiintyisi sellaisen henkilön kertomuksena, jonka olisi puhuttava niin paljon itsestäänAmbler 2008, s. 254. – toisin sanoen hän pystyi näin kirjoittamaan itsestään kolmannessa persoonassa. Joka tapauksessa maininnasta voi päätellä, että Ksenofon kirjoitti Anabasiksen ennen Hellenikan alkuosaa, joka käsittelee vuosia 411–401 eaa.

Samasta sotaretkestä kirjoittivat myös Ktesias teoksessaan Persika, sekä Sofainetos, joka oli eräs Ksenofonin kumppaneista sotaretkellä ja jonka teoksen nimi oli Stefanos Byzantionlaisen mukaan myös Anabasis. Stefanoksen teoksessa on neljä lyhyttä sitaattia Sofainetoksen teoksesta. On väitetty, että 300-luvulla eaa. elänyt historioitsija Eforos olisi käyttänyt Sofainetoksen teosta lähteenään, ja Diodoros Sisilialainen käytti puolestaan lähteenään Eforosta. Diodoroksen versiossa Kyyroksen sotaretkestä Ksenofon mainitaan vasta kun kreikkalaiset ovat päässeet Traakiaan. On mahdollista, että Ksenofon kirjoitti oman Anabasiksensa osaksi vastineeksi Sofainetoksen kuvaukseen, jossa Ksenofonin roolia ei ehkä korostettu tarpeeksi. Toisaalta Sofainetoksen teos saattaa olla myöhempi väärennös.Rood 2005, s. xviii–xix.

Teoksen kreikankielinen nimi Anabasis viittaa Kyyroksen joukkojen ”ylösnousuun” eli ylös sisämaahan suuntautuneeseen marssiin Vähän-Aasian rannikolta Kaksoisvirtojen laaksoon. Koska tämä vaihe kattaa vain teoksen ensimmäisen kirjan, jotkut ovat pitäneet kuvaavampana nimitystä Katabasis (”Paluu”) tai Parabasis (”Sivuttainen kulku”) Mustanmeren rannikkoa pitkin. Anabasis on kuitenkin nimitys, jolla Diogenes Laertios mainitsee teoksen Ksenofonin teosten luettelossa.Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit 2.57.

Anabasiksen lisäksi Ksenofon kirjoitti useita muita teoksia, jotka käsittelivät useita aiheita, kuten filosofiaa, politiikkaa ja sodankäyntiä. Anabasista pidetään kuitenkin yleisesti hänen mestariteoksenaan.Rood 2005, s. viii.

 Kirjoitusajankohta 

Ehdotuksia Anabasiksen kirjoitusajankohdaksi on monta. Joskus on ehdotettu, että Ksenofon olisi kirjoittanut teoksen jo noin vuonna 390 eaa., eli pian tapahtumien jälkeen.Rood 2005, s. xvii–xviii. Nykyisin kuitenkin uskotaan, että Anabasis ajoittuu Ksenofonin myöhemmän elämän ajalle. On ehdotettu 360-lukua eaa. ja jopa 350-lukua eaa. Itse teoksessa on hyvin vähän vihjeitä tästä. 360-lukua eaa. kannattavien mukaan Ksenofon kirjoitti teoksensa esikuvana ehdotetulle kreikkalaiselle sotaretkelle Persiaa vastaan. Ateena ja Sparta sotivat tuolloin Thebaa vastaan, joka sai tukea Persialta. On myös ehdotettu, että Ksenofon kirjoitti teoksensa kahdessa osassa; ensimmäinen osa olisi julkaistu protestina vuoden 386 eaa. niin kutsuttua kuninkaan rauhaa vastaan ja toinen osa nostamaan spartalaisten mielialoja.

Myöhempi ajoitus tukisi tulkintaa, että kyseessä olisi osittain puolustuspuhe tai vastaus muihin kertomuksiin. Eräät ovat myös tulkinneet, että teoksessa olevat viittaukset Ksenofonin maatilaan SkilluksessaKsenofon: Kyyroksen sotaretki 5.3.7–13. olisivat nostalgisia ja liittyvät sen menettämiseen vuoden 371 eaa. Leuktran taistelun jälkeen. Tämä tulkinta on kuitenkin spekulatiivinen.

 Vaikutus ja tekstihistoria 

Anabasista ihailtiin jo antiikin aikana. 100-luvulla jaa. elänyt Arrianos käytti sitä mallinaan kirjoittaessaan oman Anabasiksensa, joka käsitteli Aleksanteri Suurta. Reettorit ylistivät Ksenofonin kieltä. Nykyisin voidaan sanoa, että Ksenofonin historiallisista teoksista erityisesti Anabasis on se teos, joka on tehnyt hänen nimensä kuolemattomaksi. Teosta on usein käytetty klassisen kreikan peruslukemistona selkeän kieliasunsa vuoksi, ja se on kautta aikojen ollut ensimmäinen alkukielinen teos, jonka kreikan opiskelijat ovat lukeneet.

Ksenofonin Anabasiksen nykypäivään säilyneet versiot perustuvat kaikki kahteen eri käsikirjoitusryhmään, jotka tunnetaan nimillä ”f” ja ”c”. Näiden ryhmien käsikirjoitukset eroavat toisistaan, mutta myös ryhmien sisällä on eroja.Ambler 2008, s. xiv. Ryhmän f tärkeimmät edustajat ovat käsikirjoitus F eli Vaticanus 1335, joka on 900–1000-luvulta, ja käsikirjoitus M eli Marcianus 590, joka on 1100–1200-luvulta. Ryhmän c tärkein edustaja on käsikirjoitus C eli Parisinus 1640, joka on 800–900-luvulta. Aiemmin tutkijat ovat suosineet ryhmää c, mutta papyruslöydöt ovat osoittaneet, että oikeampi variantti voi löytyä kummasta tahansa ryhmästä.

Teoksen kreikankielisen tekstin ensimmäinen painettu laitos (editio princeps) oli Ksenofonin teosten yleislaitoksessa, jonka toimitti Euphrosynus Boninus ja painoi Philippus Junta (Filippo Giunta), ja joka oli omistettu paavi Leo X:lle (Firenze, 1516, fol.). Teos käännettiin ranskaksi vuonna 1509, saksaksi 1540, italiaksi 1547, espanjaksi 1552 ja englanniksi 1623.

 Sisältö 
 Tapahtumien tausta 

Kyyros oli Persian kuninkaan Dareios II:n poika. Noin vuonna 408 eaa. Dareios nimitti hänet Lyydian, Kappadokian ja Fryygian satraapiksi sekä Vähän-Aasian sotilaspäälliköksi. Dareioksen kuollessa vuonna 404 eaa. Kyyroksen vanhemmasta veljestä Artakserkseestä tuli uusi kuningas. Kaarian satraappi Tissafernes kertoi Artakserkseelle, että Kyyros suunnitteli kapinaa, mutta Artakserkses armahti veljensä. Kyyros päätti kuitenkin kapinoida ja alkoi koota armeijaa, jota hän sanoi tarvitsevansa sotaan pisidialaisia vastaan. Tissafernes kertoi kuitenkin Artakserkseelle Kyyroksen armeijan suuruudesta ja pian Artakserkses alkoi myös valmistella sotaan Kyyrosta vastaan. Kyyroksen armeijan runko koostui  kreikkalaisesta palkkasotilaasta, joita johti Klearkhos. Aluksi Kyyros ilmoitti aikovansa käyttää kreikkalaisjoukkoja Persian vihollisia vastaan, mutta Kilikiassa hän ilmoitti, että hänen tavoitteenaan oli Babylon, jonka hän uskoi saavansa puolelleen. Tämän jälkeen hän aikoi jatkaa Persiaan. Kreikkalaiset suostuivat tähän, kun Kyyros lupasi heille suuren palkkion.

 Yhteenveto 

Ksenofonin teos koostuu seitsemästä kirjasta. Ainoastaan ensimmäinen kirja käsittelee varsinaista Kyyroksen sotaretkeä veljeään vastaan. Se kertoo sotaretken päättymisestä vuoden 401 eaa. Kunaksan taisteluun ja Kyyroksen kuolemaan. Loppuosa teoksesta kertoo kreikkalaisen palkkasotilasjoukon vaikeasta paluumatkasta Kreikkaan läpi Vähän-Aasian.Rood 2005, s. ixl–xliii.

 Kirja  Kappale  Yhteenveto Kirja I  1–4  Dareios kutsuu Kyyroksen Susaan. Dareios kuolee ja Artakserkseestä tulee kuningas. Kyyros palaa Sardiihin ja alkaa koota armeijaa. Kyyros lähtee Sardiista. Armeija marssii Kilikian porttien läpi. Kreikkalaiset sotilaat kapinoivat. Armeija marssiin Issokseen. Kyyros paljastaa suunnitelmansa ja armeija ylittää Eufratin. 5–8  Armeija marssii aavikon läpi Babylonia kohti. Kunaksan taistelu. Kyyroksen kuolema. 9–10  Kyyroksen ylistyspuhe. Kuningas ryöstää Kyyroksen leirin. Kreikkalaiset puolustautuvat persialaisia vastaan. Kirja II  1–3  Kreikkalaiset saavat kuulla Kyyroksen kuolemasta, mutta eivät suostu antautumaan. Kreikkalaiset suostuvat lähtemään paluumatkalle. 4–6  Klearkhos menee tapaamaan Tissafernestä neljän muun kreikkalaisen kenraalin kanssa. Heidät vangitaan ja teloitetaan. Viiden kreikkalaisen kenraalin ylistyspuhe. Kirja III  1–2  Ksenofon kertoo kuinka hän joutui Kyyroksen armeijaan. Hengissä olevat komentajat tapaavat ja valitsevat uudet kenraalit. Koko armeija kokoontuu. 3–5  Kreikkalaiset tuhoavat vaununsa ja telttansa. He lähtevät taas paluumatkalle. Persialaiset seuraavat heitä ratsuväen ja jousimiesten kanssa. Kreikkalaiset puolustautuvat persialaisten hyökkäystä vastaan ja saapuvat vuorille. Tissafernes päättää käyttää poltetun maan taktiikkaa. Kreikkalaiset päättävät marssia vuorille. Kirja IV  1–4  Kahakkoja kardukhialaisia vastaan. Marssi Armenian läpi ja liitto Tiribazoksen kanssa. Kreikkalaiset yöpyvät kylissä ja ryöstävät Tiribazoksen leirin. 5–8  Marssi lumessa. Kreikkalaiset valtaavat paikallisten puolustaman vuoristosolan. He valtaavat paikallisen heimon linnoituksen. Marssi eri heimojen alueen läpi. Paikallinen opas ohjaa heidät merelle. Saapuminen Trapezukseen. Sotilaat uhraavat ja järjestävät kilpailuja. Kirja V  1–3  Kreikkalaiset yrittävät hankkia laivoja. Marssi Trapezuksesta Kerasukseen. Selostus Ksenofonin elämästä sotaretken jälkeen. 4–6  Marssi eri heimojen alueiden läpi. Sinopesta saapuneet lähettiläät neuvovat kreikkalaisia matkustamaan meritse. 7–8  Ksenofon puolustautuu syytöksiä vastaan ja syyttää armeijaa kurin puutteesta. Ksenofon puolustaa armeijan käyttämää väkivaltaa Armeniassa. Kirja VI  1–3  Armeija valitsee itselleen ylipäällikön. Ksenofon kieltäytyy ehdokkuudesta ja spartalainen Kheirisofos valitaan. Armeija purjehtii Herakleiaan, mutta heitä ei päästetä kaupunkiin. Arkadialaiset eroavat armeijasta, mutta bithynialaiset hyökkäävät heidän kimppuunsa ja Ksenofon pelastaa heidät. 4–6  Armeija kokoontuu jälleen. Farnabazoksen ratsuväki tuhoaa osan joukoista ja Ksenofon pelastaa henkiinjääneet. Farnabazoksen ratsuväki kukistetaan. Marssi Bithynian läpi. Kirja VII  1–6  Armeija ylittää Hellespontoksen. Heidät ajetaan ulos Byzantionista. Seuthes suostuttelee armeijan hyökkäämään traakialaisten kylien kimppuun. Spartalaiset ilmoittavat haluavansa palkata armeijan. Armeija purjehtii Lampsakokseen, josta se marssii Pergamoniin. Sotilaat liittyvät spartalaisen kenraalin Thibronin joukkoihin.

 Kirja I 

Teoksen alussa Kyyros nuorempi ryhtyy valmisteluihin syrjäyttääkseen veljensä, Persian kuninkaan Artakserkses II:n, ja ottaakseen vallan itselleen. Näennäisesti sotaretki suuntautuu Pisidian vuoristokansaa vastaan, mutta Kyyros kerää matkan varrella yhä enemmän joukkoja ja etenee läpi Vähän-Aasian maakuntien. Huhut todellisesta päämäärästä alkavat kuitenkin levitä, ja sotilaiden keskuudessa herää epäilyjä siitä, ollaanko sittenkin marssimassa kuningasta vastaan.Ksenofon: Kyyroksen sotaretki 1.1–10.

Epäilyistä huolimatta Kyyros ja hänen kenraalinsa jatkavat etenemistä kohti Babylonia. Kun Ksenias ja Pasion hylkäävät sotajoukon, heitä pidetään yleisesti pelkureina ja pettureina. Armeija joutuu kärsimään ankarista oloista ja ruokapulasta: ravintona on usein vain lihaa, eikä viljaa ole saatavilla. Sisäiset jännitteet kärjistyvät, kun Klearkhos rankaisee ankarasti yhtä Menonin miehistä, mikä johtaa vastatoimiin ja kasvavaan eripuraan komentajien välillä.

Kyyroksen lähipiiriin kuuluva Orontas asetetaan oikeuden eteen syytettynä salaliitosta häntä vastaan. Samaan aikaan Kyyros arvioi lähestyvän ratkaisevan taistelun asetelmia. Hänen armeijansa onnistuu kulkemaan turvallisesti läpi suuren vallihaudan, jonka kuningas on rakennuttanut puolustuksekseen. Lopulta Persian kuninkaan armeija ja Kyyroksen joukot kohtaavat taistelussa. Kyseinen Kunaksan taistelu käytiin vuonna 401 eaa. muutaman päivänmatkan päässä Babylonista. Vastassa olivat Kyyroksen veljen johtamat monikansalliset, eri puolilta valtakuntaa kootut joukot. Taistelussa Kyyros haavoittui keihäästä kuolettavasti.

Kyyroksen kaaduttua taistelussa Ksenofon esittää eräänlaisen ylistävän muistopuheen, jossa Kyyros kuvataan ihanteellisena johtajana ja miehenä. Taistelut eivät kuitenkaan pääty tähän: Artakserkses kokoaa joukkonsa uudelleen ja hyökkää vielä kerran. Päivän lopuksi hän vetäytyy kummulle, ja vaikka helleenit kohtaavat hänet vielä uudelleen, molemmat osapuolet vetäytyvät lopulta leiriinsä.

 Kirja II 
pienoiskuva|pysty=1.2|Kymmenentuhannen vetäytyminen Kunaksan taistelusta. Jean-Adrien Guignet’n maalaus vuodelta 1843.

Armeija saa varmuuden Kyyroksen kuolemasta. Pian kuninkaan lähettämät airuet saapuvat vaatimaan, että kreikkalaiset luovuttaisivat aseensa. Kyyroksen armeijan persialaiset upseerit ja kreikkalaiset päälliköt pyrkivät yhdistämään voimansa, jotta paluu kotiin olisi edes mahdollinen. Yöllinen hälytys säikyttää sotilaat, mutta osoittautuu lopulta turhaksi peloksi.Ksenofon: Kyyroksen sotaretki 2.1–6.

Artakserkses ehdottaa aselepoa, ja Klearkhos hyväksyy sen – pyytäen samalla aamiaista, mikä korostaa hänen itsevarmuuttaan ja neuvottelutyyliään. Hän vakuuttaa Tissaferneelle, että kreikkalaiset olivat toimineet yksinomaan Kyyroksen käskyjen mukaan eivätkä tarkoituksella kapinoineet kuninkaan valtaa vastaan.

Kreikkalaiset jäävät odottamaan Tissaferneen paluuta, jotta voisivat aloittaa kotimatkan. Kun Tissafernes saapuu sotajoukkoineen ja lähtee saattamaan heitä, kreikkalaiset alkavat kuitenkin epäillä petosta. Klearkhos luottaa silti Tissaferneehen ja lähettää tämän leiriin kenraalit, osastonjohtajat ja osan sotilaista. Tämä osoittautuu kohtalokkaaksi virheeksi: kyseessä on ansa, Klearkhos surmataan, eikä kukaan lähetetyistä palaa leiriin. Ksenofon pysähtyy kuvaamaan heidän taustojaan ja luonteenpiirteitään, ikään kuin muistomerkiksi menetetyille johtajille ja varoitukseksi lukijalle.

 Kirja III 

Pelko ja epätoivo hallitsevat kreikkalaisia: kukaan ei saa unta, sillä paluu kotiin tuntuu lähes mahdottomalta. Apollonides yrittää suostutella sotilaita antautumaan kuninkaalle ja pyytämään armahdusta, mutta ajatus torjutaan jyrkästi. Ksenofon nousee esiin johtohahmona ja kehottaa joukkoa luopumaan kaikesta ylimääräisestä, jotta matka kohti kotia olisi kevyempi ja nopeampi.Ksenofon: Kyyroksen sotaretki 3.1–5.

Zapatas-joen ylityksen jälkeen Mithridates (mahdollisesti sama kuin Mithridates Kioslainen) hyökkää heidän kimppuunsa, ja kreikkalaiset huomaavat tarvitsevansa tehokkaampia kaukotaisteluaseita. Tissafernes lähtee takaa-ajoon suuren sotajoukon kanssa, mutta kreikkalaiset onnistuvat valtaamaan korkean maaston ennen häntä, mikä antaa heille taktisen edun.

Saatuaan vankeja kreikkalaisten johtajat kuulustelevat näitä ympäröivästä maastosta ja teistä. Tigris-joelle saavuttuaan he joutuvat tekemään ratkaisevan päätöksen siitä, mihin suuntaan heidän tulisi jatkaa – päätöksen, josta riippuu koko sotajoukon selviytyminen.

 Kirja IV 

Kreikkalaiset joutuvat kulkemaan vaarallisen kardukhialaisten maan halki. Joukko etenee vaikeakulkuisessa vuoristossa, ja kun Kheirisofos ei pysähdy odottamaan takavartiota johtavaa Ksenofonia, kaksi sotilasta saa surmansa. Kardukhialaiset ahdistavat kulkua jatkuvilla hyökkäyksillä, ja kreikkalaiset joutuvat taistelemaan jokaisesta kukkulasta ja harjanteesta, yrittäen epätoivoisesti saada haltuunsa korkeita asemia ennen vihollista.Ksenofon: Kyyroksen sotaretki 4.1–8.

Tilanne käy yhä synkemmäksi: vihollinen painostaa takaapäin, edessä on syvä joki ja sen toisella puolella uusi vastustaja. Neuvottomuuden hetkellä Ksenofon näkee unen, jonka hän tulkitsee jumalalliseksi kehotukseksi toimintaan. Sen rohkaisemina kreikkalaiset uskaltavat ylittää joen ja pelastuvat täydelliseltä saarrokselta.

Matka jatkuu Armeniaan, jossa ankara lumimyrsky ja pureva kylmyys koettelevat sotilaita äärimmilleen. Paikallinen satraappi Tiribazos seuraa heitä sotajoukkoineen, mutta välttelee suoraa yhteenottoa. Lumessa vaeltaminen aiheuttaa kärsimystä ja uupumusta, kunnes kreikkalaiset saavat osakseen odottamatonta vieraanvaraisuutta eräässä kylässä, mikä tuo heille hetkellisen levon ja toivon.

Vuoristosolassa he kohtaavat jälleen vihollisen, ja Ksenofon ehdottaa strategiaa: solaan ei pidä kulkea suoraan, vaan ensin on vallattava vuoren huiput. Myöhemmin kreikkalaiset yrittävät valloittaa taokhien linnoituksen, mutta tehtävä osoittautuu poikkeuksellisen vaikeaksi. Lopulta koittaa kuitenkin yksi teoksen kuuluisimmista hetkistä: sotilaat näkevät ensimmäistä kertaa meren pitkän vaelluksensa jälkeen ja puhkeavat riemuhuutoon – ”Thalatta! Thalatta!” (”Meri! Meri!”)

pienoiskuva|pysty|Sotilaat näkevät meren. Tunnettu kohtaus teoksesta. John Steeple Davisin historiakuvistusta vuodelta 1900.
Saavuttuaan suureen ja vauraaseen kreikkalaiseen Trapezuksen kaupunkiin kreikkalaiset saavat vihdoin levätä kunnolla. He viettävät aikaa urheilukilpailujen ja juhlien parissa, ikään kuin hetkeksi unohtaen pitkän ja verisen vaelluksensa.

 Kirja V 

Sotilaat päättävät lähettää Kheirisofoksen hakemaan laivoja ystävältään lähiseudulta, jotta paluumatka Kreikkaan voitaisiin tehdä meritse. Trapezuslaiset johdattavat kreikkalaiset ryöstöretkille drilai-heimoa vastaan hankkimaan elintarvikkeita. Kheirisofos palaa kuitenkin huonojen uutisten kanssa: laivoja ei ole riittävästi koko armeijan kuljettamiseen. Niinpä naiset, lapset, sairaat ja yli nelikymppiset miehet lähetetään laivoilla Kreikkaan. Ksenofon poikkeaa kerronnassa henkilökohtaiseen huomioon ja mainitsee temppelin, jonka hän myöhemmin rakentaa Artemiille Skillukseen Olympian lähettyville – katse tulevaisuuteen, joka jo pilkahtelee keskellä epävarmaa nykyhetkeä.Ksenofon: Kyyroksen sotaretki 5.1–8.

Kreikkalaiset liittoutuvat mossynoikien kanssa ja sopivat taistelevansa yhdessä näiden vihollisia vastaan päästäkseen turvallisesti alueen halki. Ksenofon onnistuu myös vakuuttamaan Sinopen lähettiläät säilyttämään hyvät suhteet kreikkalaisiin. Hekatonymoksen neuvosta päätetään lopulta jatkaa matkaa meritse.

Leirissä leviää kuitenkin panettelua Ksenofonia vastaan. Hän puolustaa itseään sotilaiden edessä, ja puheen seurauksena eräitä miehiä vastaan nostetaan syytteitä. Myös Ksenofonin oma asema horjuu, kun häntä uhkaa rangaistus sotilaan pahoinpitelystä, mutta hän onnistuu puhumaan itsensä ulos tilanteesta.

 Kirja VI 

Kreikkalaiset tekevät sopimuksen paflagonialaisten kanssa ja lopettavat vihollisuudet. Ksenofon kokee, ettei hänen tulisi enää johtaa armeijaa loppumatkalla, ja sotajoukko jakautuu kolmeen osaan. Hän johtaa omaa joukkoaan kohti Kreikkaa.Ksenofon: Kyyroksen sotaretki 6.1–6.

Saatuaan kuulla arkadialaisten ja akhaialaisten joutuneen ahdinkoon, Ksenofon kiirehtii apuun. Sotaretkeä viivästyttävät epäedulliset uhrienteet: ilman jumalten suosiota ei voida edetä eikä saada elintarvikkeita. Odotuksen aikana 600 sotilasta kaatuu, kun he ryöstävät kaupunkia ja joutuvat Farnabazoksen joukkojen yllättämiksi – tämä on suurin yksittäinen tappio koko kymmenentuhannen retkellä.

Ksenofon kehottaa sotilaita iskemään viholliseen heti sen sijaan, että odotettaisiin tämän hyökkäystä heidän palatessaan leiriin. Samalla Agasiasta uhkaa oikeudenkäynti Kleandroksen edessä, koska hän on määrännyt Deksippoksen kivitettäväksi puolustaessaan yhtä omista miehistään väärältä syytökseltä.

 Kirja VII 

Kreikkalaiset taistelevat tiensä takaisin kaupunkiin saatuaan tietää suunnitelmasta siirtyä Traakian Khersonesokselle. Yritys asettaa Koiratadas armeijan johtoon kariutuu nopeasti, kun hän ei kykene huolehtimaan edes yhden päivän muonituksesta. Sotajoukon luottamus häneen murenee, ja järjestys uhkaa hajota. Ksenofon, joka oli jo hyvästellyt armeijan palatakseen kotiin, kutsutaan takaisin Anaksibioksen pyynnöstä.Ksenofon: Kyyroksen sotaretki 7.1–8.

Ksenofon ottaa jälleen keskeisen roolin sotajoukon asioiden hoitajana. Hän ryhtyy yhteistyöhön traakialaisen hallitsijan Seuthes II:n kanssa. Seuthes lupaa maksaa kreikkalaisille, jos nämä auttavat häntä laajentamaan valtaansa ryöstöretkien avulla. Yhdessä he ryöstävät kyliä ja alistavat alueita Seutheen hallintaan.

Luvatusta palkasta vastannut Herakleides kuitenkin viivyttelee maksujen kanssa, ja syyllisyys yritetään sysätä Ksenofonin niskoille. Ksenofon puolustautuu sotilaiden edessä ja osoittaa, ettei hän ole vastuussa maksujen puutteesta. Tilanne kiristyy entisestään, kun Medosades ottaa haltuunsa vallatut alueet ja uhkaa kreikkalaisia väkivallalla, elleivät nämä lopeta ryöstöretkiään. Ksenofon tekee selväksi, että maksamaton palkka ja Seutheen välinpitämätön suhtautuminen voivat synnyttää uuden sotilaallisen uhan.

Lopulta Seuthes maksaa talentin hopeaa ja runsaasti elintarvikkeita, jotka Ksenofon jakaa sotilaille. Näin pitkä ja mutkikas sotaretki alkaa vihdoin lähestyä loppuaan. Sotajoukko ei kuitenkaan hajaannu eikä palaa yksityiselämään, vaan siirtyy ratkaisevaan uuteen vaiheeseen. Ksenofonin johtamat sotilaat pestautuvat Spartan palvelukseen ja asettuvat spartalaisen sotapäällikkö Thibronin alaisuuteen jatkaakseen sotaa Persiaa vastaan Vähässä-Aasiassa.

 Arviointia 

Ksenofonin Anabasis on selkeä ja miellyttävälukuinen kertomus, joka on kirjoitettu yksinkertaisella tyylillä vailla teennäisyyttä. Se ei noudata mitään vakiintunutta kirjallista muotoa, mutta siinä yhdistyvät matkakertomuksen, elämäkerran, omaelämäkerran ja etnografian piirteet. Teos antaa runsaasti kiinnostavaa tietoa niistä maista, joiden halki perääntyvät kreikkalaiset kulkivat, sekä kansojen tavoista. Se oli ensimmäinen teos, joka teki kreikkalaiset tutuiksi eräiden Persian valtakunnan osien kanssa, ja se osoitti tämän laajan valtakunnan heikkouden. Teoksessa esiintyvät toistuvat maininnat etäisyyksistä ja kaupunkien tilasta viittaavat siihen, että se olisi saanut vaikutteita persialaisesta tieverkoston kuvauksesta tai muusta maantieteellisestä kirjallisuudesta. Nämä yksityiskohdat eivät kuitenkaan tee Anabasiksesta pelkkää matkakuvausta.

Tärkeämpi näkökulma Anabasiksessa on johtajuus, jota Ksenofon käsittelee erityisesti surupuheissa Kyyrokselle ja vangituille kreikkalaisille kenraaleille. Nämä pienoiskokoiset muotokuvat vertaavat hyvää ja huonoa johtajuutta: esimerkiksi spartalainen Klearkhos on kyvykäs mutta liian ankara, kun taas boiotialainen Proksenos on liian lepsu. Menon puolestaan esitetään kelvottomana ja moraaliltaan rappiolla olevana komentajana – huomattavasti negatiivisemmin kuin muissa lähteissä.

Ihanteellisen johtajan malliesimerkki on kuitenkin Kyyros, jonka elämäkerta painottaa hänen taitoaan saada uskollisia seuraajia, kasvattaa hyviä sotilaita ja tasapainottaa ystäville osoitettu hyväntahtoisuus vihollisille suunnatulla ankaruudella. Ksenofon esittää Kyyroksen kreikkalaisena ihanteena – henkilönä, joka ymmärtää vapauden merkityksen sotilaallisen erinomaisuuden lähteenä. Näin hänessä yhdistyvät kreikkalainen henki ja persialainen syntyperä.

Ksenofonin kiinnostus johtajuuteen näkyy koko hänen tuotannossaan. Hellenikassa hän antaa vastaavia kuvauksia komentajista, ja Agesilaos-teoksessa siirtyy elämäkerrasta hyveiden ylistykseen – vaikutteita lienee Isokrateen Euagoraasta. Lähin rinnastus Kyyroksen muotokuvalle on kuitenkin Kyyroksen kasvatus, jossa vanhempi Kyyros eli Kyyros Suuri kuvataan esikuvallisena hallitsijana. Ksenofon yhdistää molemmat teokset esittämällä Kyyros nuoremman persialaisista kaikkein ”kuninkaallisimpana”. Tätä kautta Ksenofon osallistuu uuden elämäkertakirjallisuuden muotoutumiseen, jossa Sokrates toimii esikuvana ja innoittajana.

Anabasis sisältää myös merkittäviä omaelämäkerrallisia piirteitä ja on varhainen esimerkki muistelmagenrestä, jota myöhemmin hyödynsivät muun muassa Aleksanteri Suuren kenraalit, ja jota myös roomalaiset kehittivät (commentarii). Ksenofon kertoo tapahtumat vahvasti subjektiivisesti: hänen mukaansa juuri hänen puheensa pelasti joukot masennukselta kenraalien teloituksen jälkeen. Hän korostaaa omaa rooliaan paluumarssin mahdollistajana ja esittää ratkaisujensa syntyneen sisäisestä kamppailusta ja jumalallisista unista.

Tämä korostunut henkilökohtainen näkökulma palvelee osin teoksen puolustelevia tarkoitusperiä, mutta myös heijastaa Ksenofonin tapaa hahmottaa armeijan toiminta pääasiassa yksittäisten komentajien kautta. Hän ei kuvaa menneisyyttä ensisijaisesti valtioiden tai armeijoiden tekoina, vaan suurmiesten toiminnan kautta. Sotaretken kriittisissä hetkissä ratkaisut näyttäytyvät harvojen miesten saavutuksina. Keskushenkilöiksi nousevat toistuvasti Ksenofon ja Kheirisofos, ja tavalliset sotilaat ja kokonaiset joukko-osastot jäävät taka-alalle. Ksenofonin komentajakeskeisessä kerronnassa yksilöt toimivat kuin sankarit Homeroksen eepoksissa. Tämä yksilökeskeisyys tuo kertomukseen eeppistä sävyä, jota vahvistavat sellaiset elementit kuten Zeukselta saadut unet.

Sama ilmiö näkyy Ksenofonin Hellenikassa. Tällainen kerrontatapa ei kuitenkaan ole itsestäänselvyys, kuten voidaan nähdä Thukydideen Peloponnesolaissodan tasapainoisemmasta esityksestä, jossa johtajien ja joukkojen toimet vuorottelevat. Tällainen suurmiehiin keskittyvä lähestymistapa vahvistuu myöhemmässä 300-luvun eaa. historiankirjoituksessa ja ennakoi Theopompoksen ja Aleksanterin valloitusten aikaisia teoksia, joissa historian keskiöön nousevat karismaattiset yksilöt.

 Sovitukset 

Suomalainen sarjakuvapiirtäjä Petri Hiltunen on kuvittanut sarjakuvateoksen Anabasis. Sen on kustantanut Arktinen Banaani ja sen osat ilmestyivät 2011 (Anabasis: 1. Osa, Kyyroksen sotaretki) ja 2013 (Anabasis: 2. Osa, Tuhanten miesten marssi).

 Lähteet 





 Viitteet 

 Kirjallisuutta 
 Suomennokset 




 Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia 





 Muuta kirjallisuutta 





 Aiheesta muualla 

 Ξενοφών: Κύρου Ανάβασις. Wikiaineisto. 
 Xenophon: Anabasis. Perseus. 
 Xenophon: Anabasis. Perseus. 
 Xenophon: Anabasis. ToposText. 

Luokka:Antiikin kreikkalaiset historiateokset
Luokka:Ksenofonin teokset