Harajuku

Harajuku () on Tokion alue Shibuyan erillisalueella ja Shibuyan entinen kaupunginosa. Harajukulla ei ole tarkoin määriteltyjä rajoja, mutta nimellä viitataan pääosin JR Higashi-Nihonin Yamanote-rautatielinjan Harajukun aseman itäpuoliseen alueeseen. Shibuyan erillisalueen kaupunginosajaossa Harajuku kuuluu Jingūmaen ja Jinnanin kaupunginosiin. Harajuku on vilkas liikealue, jonka läpi kulkevat luksusliikkeiden reunustama Omotesandō-bulevardi ja värikäs Takeshita-dōri-kävelykatu.

Alue tunnetaan muodin ja nuorisokulttuurin keskuksena, jossa on paljon nuorille suunnattuja vaateliikkeitä ja kahviloita, ja se onkin suosittu kokoontumis- ja näyttäytymispaikka. 1990-luvulla Harajukuun kehittyi omintakeinen katumuodin alakulttuuri, joka sai sittemmin myös maailmanlaajuista suosiota.

 Historia 
Vielä Edo-kauden alkupuolella Harajukun alue tunnettiin nimellä Sendagahara (千駄ヶ原). Nykyisen nimensä (’niityn postiasema’) se lienee saanut, kun Sagamin provinssiin Kamakuraan johtavan tien varrelle perustettiin postiasema (shukueki). Sittemmin Edo-kaudella seutu kuului Harajukun ja Ondenin kyliin, ja sinne rakennettiin sotilasluokan residenssejä. Myöhemmin Meiji-restauraation jälkeen 1800-luvun lopulla alueella asui Japanin aatelistoa. Vielä 1900-luvun alussa Harajukun läpi kulki vapaana Shibuyajoki, jonka varren vesirattailla kiillotettiin riisiä.

Harajukun ensimmäinen rautatieasema avattiin vuonna 1906 Yamanote-rautatielinjan pidentämisen myötä. Alun perin asema ei sijainnut nykyisellä paikallaan vaan noin 500 metriä pohjoiseen. Nykyinen brittiläistyylinen asemarakennus avattiin vuonna 1924. 1920-luvun vaihteessa Harajukun kaupunkikuva koki suuria muutoksia, kun aseman länsipuolelle valmistui Meiji-jingū-pyhäkkö ja kaupunginosan läpi rakennettiin pyhäkölle johtava Omotesandō-bulevardi. Ennen toista maailmansotaa Harajukuun rakennettiin myös yksi maan ensimmäisistä asuinkerrostaloista, Dōjunkai-säätiön rakennushanke.

Sodan jälkeen Meiji-jingūn viereen Yoyogin puiston alueelle rakennettiin Yhdysvaltojen sotilaille tarkoitettu asuinalue Washington Heights. Omotesandōn varrelle avattiin sotilaita ja heidän perheitään palvelevia vaate- ja matkamuistoliikkeitä, millä oli oma vaikutuksensa Harajukun ja läheisen Aoyaman alueen nousulle muodin keskukseksi. Ulkomainen kulttuuri virtasi Harajukuun myös Tokion vuoden 1964 olympiakisojen aikaan, kun Washington Heightsin paikalle rakennettiin olympiakylä. Kaupunginosaan perustettiin toinen toisensa jälkeen uusia kahviloita ja muotiliikkeitä, ja sinne ilmaantui Harajuku-zoku-nuorisokulttuuri (’Harajuku-heimo’). Harajuku-heimon jäsenet ajelivat iltaisin Omotesandō-katua urheiluautoilla ja hengailivat Harajuku Central Apartment -rakennukseen avatussa Clé d’Or -ravintolassa, josta tuli Leon-baarin ohella trendikkäiden luovan alan edustajien kantapaikka.

1970-luvulla Harajukua esiteltiin vastaperustetuissa An An- ja Non-no-nimisissä muotilehdissä, minkä myötä syntyi uusi Annon-zoku-nuorisokulttuuri. Vuonna 1978 kaupunginosaan avattiin suuri Laforet Harajuku -muotitavaratalo. Vuosikymmenen aikana Harajukun maine muotikaupunginosana ja uusien trendien syntypaikkana vahvistui. Myös alueen liikenneyhteydet paranivat, kun Meiji-jingūmaen metroasema avautui vuonna 1972. Annon-heimoa seurasi 1980-luvulla Takenoko-zoku (’bambunversoheimo’), jonka nimi lienee peräisin Takeshita-dōri-kadulla sijainneelta Takenoko-nimiseltä vaateliikkeeltä. Kaupasta ostettuihin erikoisiin vaatteisiin pukeutuneet nuoret tanssivat ryhmissä Yoyogin puiston edustan jalankulkualueella esimerkiksi Arabesque- tai The Nolans -yhtyeiden hittien tahtiin.

Sittemmin Harajukun tarjonta on edelleen monipuolistunut, kun muotiliikkeitä on avattu myös alueen sivukatujen varsille. Muun muassa vintage-muodin keskittymäksi on noussut aiemman Shibuyajoen paikalla kulkevan Cat Street -kadun ympäristö, joka alettiin tuntea nimellä Ura-Harajuku eli ’taka-Harajuku’. Liikkeitä Harajukuun ovat perustaneet niin kansainväliset muotitalot kuin japanilaiset bränditkin, kuten A Bathing Ape -katumuotiketju. Kaupunginosaan on sijoittunut myös paljon halpoja sekatavarakauppoja ja makeita herkkuja, kuten kreppejä ja popcornia, myyviä kahviloita. Vuonna 2006 niin ikään Dōjunkai-säätiön rakennuttaman Aoyama Apartments -kerrostalon tilalle valmistui varakkaammille kuluttajille suunnattu Omotesandō Hills -ostoskeskus. Muita suuria rakennusprojekteja ovat olleet esimerkiksi Tokion metron Fukutoshin-linjan avaaminen vuonna 2008, Harajukun rautatieaseman laajennustyöt vuonna 2020, With Harajuku -ostoskeskus vuonna 2020 sekä Tōkyū Plaza Omotesandō- ja Tōkyū Plaza Harajuku -ostoskeskukset.

 Kaupunkikuva ja rakennukset 
Harajukulla ei ole tarkoin määriteltyjä rajoja. Nimitystä käytetään nykyisin Harajukun asemaa ympäröivästä alueesta, erityisesti aseman itäpuolesta, joka on tiiviisti rakennettu. Länsipuolella sijaitsevat Meiji-jingūn šintolainen pyhäkkö ja Yoyogin puisto. Shibuyan erillisalueen kaupunginosajaossa tämä seutu kuuluu Jingūmaen ja Jinnanin kaupunginosiin, mutta paikannimenä Harajuku on vanha, ja ennen vuotta 1965 se muodosti oman kaupunginosansa. Tämän entisen kaupunginosan alue on nykyisin osa Jingūmaea.

Harajuku on liikealuetta ja vaurasta asuinaluetta. Harajukun asemalta itään Aoyaman suuntaan johtaa idänselkovapuiden reunustama Omotesandō-bulevardi. Kadun varrella on muotiliikkeitä, ravintoloita ja Tadao Andōn suunnittelema Omotesandō Hills -ostoskeskus. Liikealueena Omotesandō on keskimääräistä vauraamman ja vanhemman väen suosiossa. Omotesandōn ja Meiji-dōri-kadun risteyksessä sijaitsevat kulmittain vuonna 2012 rakennettu Tōkyū Plaza Omotesandō -ostoskeskus (Omokado) ja vuonna 2024 rakennettu Tōkyū Plaza Harajuku -ostoskeskus (Harakado).

Harajukun nuorisokulttuurin ydinaluetta on Omotesandōn pohjoispuolella sijaitseva värikäs ja ruuhkainen Takeshita-dōri-katu ympäristöineen. Noin 400 metrin pituisen kadun varrella on muun muassa nuorille suunnattuja vaateliikkeitä, jälkiruokia myyviä kioskeja ja kahviloita sekä pikaruokaravintoloita. Alue on monen Japanin muotivirtauksen syntypaikka. Takeshita-dōrin ja Omotesandōn välissä ovat Laforet Harajuku -tavaratalo ja vuonna 2020 avattu With Harajuku -ostoskeskus. Alueella on myös Ōtan taidemuseo, jossa on esillä ukiyo-e-puupiirroksia.

Takeshita-dōrin itäpuolella on Cat Street -katu, jota ympäröivää, Sendagayan kaupunginosan suuntaan ulottuvaa aluetta kutsutaan nimellä Ura-Harajuku (’taka-Harajuku’), koska alue saavutti suosiota vasta Omotesandōn ja Takeshita-dōrin jälkeen. Alueelle on keskittynyt erityyppisiä vaatekauppoja merkkiliikkeistä vintage-puoteihin. Harajukun muihin nähtävyyksiin lukeutuu Takeshita-dōrin pohjoispuolella sijaitseva Tōgō-jinjan šintolainen pyhäkkö, joka on omistettu amiraali Tōgō Heihachirōlle.

 Kulttuuri 
pienoiskuva|Visual kei -muotia Harajukussa vuonna 2006

Harajuku on yksi japanilaisen nuorisokulttuurin ja katumuodin keskuksista. 1990-luvulla kaupunginosa tuli kuuluisaksi värikkäästä, eklektisestä ja ilmaisuvoimaisesta katumuodistaan, joka sekoitti länsimaisia ja japanilaisia vaikutteita. Alueen nuoret jakautuivat erilaisiin alakulttuureihin ja tyyleihin, kuten feminiininen lolita, futuristinen kyberpunk ja väreillä iloitteleva decora. Harajukun muotia toi tunnetuksi valokuvaaja Shōichi Aoki Fruits-lehdessään. 1990-luvulla suosioon nousi myös Ura-Harajukun alue ja sen streetwear-muoti, joka sai vaikutteita hip hop-, punk- ja skeittauskulttuureista. Tyylin alullepanijoita olivat Hiroshi Fujiwara, A Bathing Ape -brändin perustanut Nigo ja muotisuunnittelija Jun Takahashi.

2010-luvulle mennessä Harajuku-muoti taantui, valtavirtaistui ja kaupallistui. Tärkeä merkitys oli ollut sillä, että osa Harajukun kaduista oli sunnuntaisin suljettu autoilta. Tämä ’kävelijöiden paratiisi’ (hokōsha tengoku) oli Tokion kävelykaduista tunnetuin, ja sen sulkeminen vähensi oleskelua ja vuorovaikutusta alueella. Samalla kaupunginosaan muutti kansainvälisiä vaateketjuja. Harajukun muotia omaksuttiin myös valtavirtakulttuuriin – sitä käytti muun muassa yhdysvaltalainen laulaja Gwen Stefani kappaleellaan ”Harajuku Girls” vuonna 2004 – ja muoti sai muutoinkin suosiota Japanin ulkopuolella. Sitä ovat pitäneet yllä myös yksittäiset julkisuuden henkilöt, kuten poptähti Kyary Pamyu Pamyu. Vaikka alkuperäinen 1990-luvun trendi on päättynyt, Harajuku on säilynyt popkulttuurin ja muodin, kuten kawaii-kulttuurin ja cosplayn, keskipisteenä. 

 Liikenne 
Harajukua palvelee JR Higashi-Nihonin Yamanote-linja, joka pysähtyy Harajukun asemalla. Asemalta on vaihtoyhteys Tokion metron Meiji-jingūmaen asemalle, jolla pysähtyvät Chiyoda- ja Fukutoshin-linjat.

Harajukun läpi kulkevia pääkatuja ovat itä–länsisuuntainen Omotesandō eli Tokion metropolintie 413 ja pohjois–eteläsuuntainen Meiji-dōri eli Tokion metropolintie 305.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Tokion kaupunginosat
Luokka:Japanilainen kulttuuri