Salomo Wuorio

Salomo Wuorio (sukunimi vuoteen 1876 Backberg; 28. elokuuta 1857 Hausjärvi – 28. helmikuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen koristemaalari, maalausliikkeen johtaja ja teollisuusneuvos.Teollisuusneuvos Salomo Vuorio kuollut, Helsingin Sanomat, 01.03.1938, nro 58, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotKuolinilmoitus, Helsingin Sanomat, 02.03.1938, nro 59, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

 Ura 
Wuorio lähti 12-vuotiaana työhön Helsinkiin isänsä kuoltua 1868 lavantautiin. Hän oli aluksi oppipoikana maalarimestari Kyrklundin liikkeessä, pääsi 20-vuotiaana kisälliksi ja siirtyi 1881 Tukholmaan maalaamaan teatterilavasteita koristemaalari Carl Grabowin ateljeessa. Suomeen palattuaan Wuorio oli 1887–1889 työnjohtajana turkulaisen maalarimestari Samuel Koskisen liikkeessä ja osallistui tällöin Tampereen raatihuoneen ja Valtionarkiston rakennuksen koristelutyöhön. 

Wuorio perusti oman maalausliikkeen Helsinkiin tammikuussa 1890 ja vuonna 1895 hän perusti tapetti- ja mattoliikkeen. Wuorion maalausliikkeestä tulikin pian yksi Suomen johtavia alan yrityksiä ja vuonna 1909 valmistui arkkitehti Herman Geselliuksen suunnittelema Wuorion liikepalatsi Unioninkatu 30:een. Wuorio sai teollisuusneuvoksen arvon vuonna 1932.

 Luottamustehtäviä 
Wuorio oli 
Helsingin tapetti- ja mattokauppiasyhdistyksen puheenjohtaja
Helsingin maalarimestariklubin puheenjohtaja, 
Suomen taideteollisen yhdistyksen johtokunnan jäsen ja varapuheenjohtaja 
taidehallisäätiön varapuheenjohtaja 

Hän oli kunniajäsen muun muassa 
Suomen rakennusmestariliitossa
Koristetaiteilijoiden liitto Ornamossa
Suomen taiteilijaseurassa 
Suomen taideteollisuusyhdistyksessä 

 Yksityiselämä 
Wuorion vanhemmat olivat muurari, maanviljelijä Salomon Backberg ja Helena Juhontytär.

Salomo Wuorio oli vuodesta 1896 lähtien naimisissa Gerda Maria Länghjelmin kanssa, jonka isä oli Vaasan hovioikeuden asessori Georg Ferdinand Långhjelm. Heillä oli kolme lasta, joista kaksi kuoli nuorina. Nuorin lapsista, arkkitehti Karl Gunnar Valdemar Wuorio (1900–1965), siirtyi 1936 Wuorion yrityksen johtoon isänsä jälkeen. Gunnar Wuorion kuoltua naimattomana 1965 Wuorion omaisuus siirtyi 1966 perustetulle Gerda ja Salomo Wuorion säätiölle.

Wuorio lahjoitti varoja Taidehallin rakentamiseksi Helsinkiin sekä avusti Helsingin maalariammattikoulun toimintaa.

 Perintö 
Wuorion kuoltua hänen yrityksensä jaettiin 1949 kahteen yhtiöön: S. Wuorion maalaamo (maalausosasto) ja G. Wuorio & co (tapetti- ja matto-osasto). S. Wuorion maalaamo Oy on ollut vuodesta 1979 maalarimestari Pertti Hukkasen omistuksessa ja Mattotalo Wuorio Oy kuuluu nykyisin RTV-yhtymä Oy:öön.

 Lähteet 
 Gerda ja Salomo Wuorion säätiö: Salomo Wuorion elämäkerta
 Gerda ja Salomo Wuorion säätiö: Wuorion yrityksen historiaa
 Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961

 Viitteet 

Kirjallisuutta
S. Wuorio 1890-1950. Lyhyt kuvaus erään Helsinkiläisen toiminimen vaiheista 1890-1950. Koonnut E. Långhjelm. 1951.
 Seinät kertovat : Salomo Wuorio 150 vuotta -juhlakirja. Gerda ja Salomo Wuorion säätiö, 2007. .
 Tarjanne, Hilla: S. Wuorio: helsinkiläinen koristemaalausliike. Helsingin kaupunginmuseo: 2007. 

Aiheesta muualla
 Nälänhädän kurittama 12-vuotias poika raahusti Helsinkiin paremman elämän toivossa. Helsingin Sanomat 27.9.2019
 Maalarinammattimme suurmesteri Salomo Vuorio täyttää 28 p:nä elokuuta 75 vuotta, Suomen Kuvalehti, 27.08.1932, nro 35, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Piirteitä koristeellisen ammattimaalauksemme kehityksestä, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 28.08.1932, nro 35, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Luokka:Suomalaiset liikemiehet
Luokka:Suomalaiset maalarimestarit ja koristemaalarit
Luokka:Vuonna 1857 syntyneet
Luokka:Vuonna 1938 kuolleet