Brenda Milner

Brenda Milner, C.C., G.O.Q., FRS, FRSC  (s. 15. heinäkuuta 1918 Manchester, Iso-Britannia) on Kanadaan muuttanut brittiläissyntyinen neuropsykologi. Hän toimii edelleen Montrealin neurologisessa instituutissa Dorothy J. Killam -professorina sekä McGill-yliopistossa professorina. Milner on saanut lukuisia palkintoja ja tunnustuksia (muun muassa Kavli Prize in Neuroscience, 2014; Balzan Foundation Award in Cognitive Neuroscience, 2009) sekä yli 25 kansainvälistä kunniatutkintoa.

 Koulutus 
Milner valmistui Cambridgen yliopiston Newnham Collegesta pääaineenaan kokeellinen psykologia (B.A., 1939; M.A. 1949). Hän suoritti McGill-yliopistossa tohtorintutkinnon (Ph.D., 1952). Fysiologisen psykologian väitöskirjan aihe oli Intellectual effects of temporal-lobe damage in man. Työn ohjasi Donald Hebb. Myöhemmin Cambridgen yliopistossa Milner suoritti lisäksi kokeellisen psykologian tohtorintutkinnon (D.Sc., 1972).  

 Tutkimus 
Milnerin päätutkimuskohteet ovat olleet muisti, otsalohkojen toiminta ja aivopuoliskojen erikoistuminen sekä niiden välinen vuorovaikutus.

 Muisti 
Milner on tullut tunnetuksi tekemästään muistitutkimuksesta ja siinä tekemistään johtopäätöksistä. Tutkimuksissaan Milner on arvioinut erityisesti potilaan HM muistisuoriutumista ja päätellyt, että leikkauksessa tuhoutuneiden alueiden täytyi jollain tavalla olla kriittisiä muistisuoriutumisessa, kun kerran HM ei leikkauksen jälkeen (postoperatiivisesti) pystynyt suoriutumaan niistä normaalisti. Leikkauksessa HM:ltä poistettiin molemminpuolisesti mediaalisia ohimolohkorakenteita, muun muassa hippokampus suurelta osin sekä tursopoimu (parahippocampal gyrus). Hänelle kehittyi täydellinen antero- (leikkausta seuranneen ajan) ja osittainen retrogradinen (leikkausta edeltäneen ajan) amnesia. Sitä vastoin esimerkiksi hänen yleinen älykkyytensä tai persoonallisuutensa pysyivät muuttumattomina. Hänen älykkyysosamääränsä nousi leikkausta edeltävästä 104:sta sen jälkeiseen 117:aan.

Milnerin tutkimusten perusteella voitiin lisäksi päätellä, että HM saattoi leikkauksen jälkeenkin oppia tiettyjä uusia visuomotorisia taitoja tullessaan paremmaksi niitä vaativissa tehtävissä. 

Scovillen ja Milnerin artikkeli (1957) on yksi neurotieteiden historian viitatuimmista.

 Otsalohkojen toiminta 
Milner käytti Wisconsin Card Sorting Test:iä, eräänlaista kortinlajittelutehtävää, apunaan arvioidakseen vertaillen eri aivovaurioiden vaikutuksia älykkyyteen. Tehtävässä täytyy lajitella eri muotoja, määriä ja värejä sisältäviä kortteja nippuihin noudattaen jotain tuntematonta lajitteluperustetta yrityksen ja erehdyksen kautta.

Aivovaurioista dorsolateraaliset (sivulla selänpuolella sijaitsevat) otsalohkoleesiot vaikuttivat potilaiden suoriutumiseen siten, että he pystyivät vaihtamaan kortinlajitteluperiaatteesta toiseen huonommin kuin verrokit, joilla aivovauriot sijoittuivat jollekin muulle alueelle. Otsalohkovaurioituneilla ilmeni muihin verrattuna lisäksi enemmän perseveraatio- eli juuttumistaipumusta. 

Milner on tiettävästi ensimmäinen, joka on käyttänyt kyseistä testiä otsalohkojen toiminnan arvioimiseen.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 McGill Reporter – tutkijan profiili 

Luokka:Brittiläiset psykologit
Luokka:Companion of the Order of Canada
Luokka:Officer of the National Order of Quebec
Luokka:Brittiläiset neurotieteilijät
Luokka:Kanadalaiset neurotieteilijät
Luokka:Kanadalaiset psykologit
Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet brittiläiset
Luokka:Vuonna 1918 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Neuropsykologit