Helsingin päätösasiakirja

Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön päätösasiakirja, joka tunnetaan nimellä Helsingin päätösasiakirja, oli toimenpide, joka viimeisteli Helsingissä vuoden 1975 heinä-elokuussa pidetyn Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökokouksen (ETYK).Ylen elävä arkisto  Kekkonen vastaanottaa vieraat ja avaa konferenssin Yhteensä 35 valtiota (Yhdysvallat, Kanada ja kaikki Euroopan valtiot Albaniaa ja Andorraa lukuun ottamatta) allekirjoitti asiakirjan, jonka tavoitteena oli parantaa länsimaiden ja sosialististen valtioiden välisiä suhteita.

 Tausta 
Helsingin päätösasiakirjan allekirjoittamiseen huipentuneen liennytyksen edellytyksiä paransivat Saksan liittotasavallan uusi idänpolitiikka (Ostpolitik) ja suurvaltojen välisten aseriisunta- ja aserajoitusneuvotteluiden (SALT-neuvottelut) käynnistyminen. ETYK:n valmistelut käynnistyivät Helsingissä marraskuussa 1972.thumb|Erich Honecker (DDR, oikealla) ja Trygve Bratteli (Norja) ETYKissä Helsingissä 1975.

Sopimuksen sisältö
Päätösasiakirja hyväksyttiin 1. elokuuta 1975 Finlandia-talossa. Se jakautuu neljään pääkohtaan eli ”koriin”. Ensimmäinen käsitteli Euroopan turvallisuuskysymyksiä, toisessa päätettiin yhteistyöstä muun muassa taloudessa, tieteessä ja ympäristönsuojelussa, kolmas koski yhteistoimintaa humanitaarisilla aloilla ja neljäs konferenssin seurantaa ja tulevia kokouksia. Lisäksi toisen ja kolmannen korin välissä on lyhyt Välimeren alueen turvallisuuskysymyksiä käsittelevä osio. Tarkoituksena oli parantaa itä- ja länsiblokin vuorovaikutusta toisiinsa nähden.

Valtuuskuntien johtajien allekirjoittamassa ETYK:n päätösasiakirjassa osanottajamaat tunnustivat Euroopan maiden rajojen loukkaamattomuuden ja lupasivat ponnistella konfliktien rauhanomaiseksi ratkaisemiseksi sekä niin sanottujen luottamusta lisäävien toimien aikaansaamiseksi. Päätösasiakirjassa mainittiin myös kansainvälisen vuorovaikutuksen ja ihmisten keskinäisen kanssakäymisen edistäminen sekä ihmisoikeuskysymykset.

Vastaanotto ja vaikutukset
Sopimus oli merkittävä kylmän sodan jännitteiden lieventämisessä.

Länsivallat taipuivat ihmisoikeuskysymyksissä myönnytyksiin, jotka mahdollistivat toisinajattelijoiden vainon jatkumisen Neuvostoliitossa ja muissa itäblokin maissa. Toisaalta kolmannen korin sisällyttäminen Helsingin päätösasiakirjaan antoi kommunistimaiden toisinajattelijoille lupauksen paremmasta. 1970-luvun jälkipuoliskolla itäblokin maiden toisinajattelijat alkoivat perustaa niin sanottuja Helsinki-ryhmiä, jotka vaativat näiden maiden hallituksilta Helsingin päätösasiakirjan ihmisoikeuksia koskevien kohtien toteuttamista käytännössä. Näistä merkittävimmäksi muodostui Neuvostoliitossa toiminut Moskovan Helsinki-ryhmä. Myös Tšekkoslovakiaan syntynyt Charta 77 -ryhmä esitti samat vaatimukset.

Jälkeenpäin myönnytyksiä on arvosteltu, koska ne ilmeisesti pitkittivät kommunistisen järjestelmän pystyssäpysymistä. Syynä myönnytyksiin oli kuitenkin maailmanrauhaa järkyttävien kriisien puhkeamisen estäminen, mistä kylmän sodan aikaisessa liennytyspolitiikassa loppujen lopuksi oli kyse.

Konferenssiin osallistuneet valtiot


Sopimuksen allekirjoittaneet valtiot ranskankielisessä aakkosjärjestyksessä. 

  (Länsi-Saksa)
  (Itä-Saksa)





  Kypros

  Espanja



  Kreikka












  Romania







  Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta

Sopimuksen allekirjoittaneet valtioiden ja hallitusten päämiehet
 Helmut Schmidt, Saksan liittotasavallan kansleri
 Erich Honecker, Saksan demokraattisen tasavallan valtioneuvoston puheenjohtaja
 Bruno Kreisky, Itävallan liittokansleri
 Todor Živkov, Bulgarian valtioneuvoston puheenjohtaja
 Pierre Trudeau, Kanadan pääministeri
 arkkipiispa Makarios III, Kyproksen presidentti
 Anker Jørgensen, Tanskan pääministeri
 Carlos Arias Navarro, Espanjan pääministeri
 Urho Kekkonen, Suomen presidentti
 Valéry Giscard d’Estaing, Ranskan presidentti
 Gerald Ford, Yhdysvaltain presidentti
 Harold Wilson, Britannian pääministeri
 Konstantinos Karamanlis, Kreikan pääministeri
 János Kádár, Unkarin sosialistisen työnväenpuolueen pääsihteeri
 Liam Cosgrave, Irlannin taoiseach
 Geir Hallgrímsson, Islannin presidentti
 Aldo Moro, Italian pääministeri
 Walter Kieber, Liechtensteinin pääministeri
 Gaston Thorn, Luxembourgin pääministeri
 Dom Mintoff, Maltan pääministeri
 André Saint-Mleux, Monacon valtioministeri
 Trygve Bratteli, Norjan pääministeri
 Joop den Uyl, Alankomaiden pääministeri
 Edward Gierek,Puolan yhdistyneen työväenpuolueen  ensimmäinen sihteeri
 Francisco da Costa Gomes, Portugalin presidentti
 Nicolae Ceaușescu, Romanian presidentti
 Gian Luigi Berti, San Marinon kapteenivaltiohoitaja
 Agostino Casaroli, Pyhän istuimen kardinaalivaltiosihteeri
 Olof Palme, Ruotsin pääministeri
 Pierre Graber, Sveitsin valaliiton presidentti
 Gustáv Husák,Tšekkoslovakian presidentti
 Süleyman Demirel, Turkin pääministeri
 Leonid Brežnev, Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri
 Josip Broz Tito, Jugoslavian presidentti
 Leo Tindemans, Belgian pääministeri

 Lähteet 

Aiheesta muualla

Helsingin päätösasiakirjan koko teksti ETYJin kotisivuilla

Luokka:Kylmä sota
päätösasiakirja
Luokka:1975
Luokka:1900-luvun kansainväliset sopimukset
Luokka:Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö
Luokka:Gerald Fordin presidenttikausi