Viljo Tarkiainen

Viljo (William) Tarkiainen (18. huhtikuuta 1879 Juva – 20. toukokuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija, kriitikko ja Helsingin yliopiston professori.

 Elämäkerta 
Tarkiaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Jeremias Tarkiainen ja Ulla Fredriikka Pasanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1897 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1903, lisensiaatiksi 1911 ja tohtoriksi 1917. Tarkiaisen väitöskirjan aiheena oli Aleksis Kiven Seitsemän veljestä.

Tarkiainen toimi Kansallisteatterin teatterikoulun johtajana ja opettajana 1905–1909 sekä kirjallisuustoimittajana Helsingin Sanomissa 1911–1915 ja 1918–1920 ja Uudessa Suomettaressa 1916–1917. Hän oli suomen kielen opettajana Suomen liikemiesten kauppaopistossa 1909, 1911 ja 1913–1914, Helsingin maanviljelyslyseossa 1911–1912, Kauppakorkeakoulussa 1911–1914 sekä Uudessa Yhteiskoulussa 1912–1918.

Tarkiainen oli Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosenttina 1913–1924, kotimaisen ja yleisen kirjallisuuden vt. professorina 1916–1917 ja 1919–1924 sekä kotimaisen kirjallisuuden professorina 1924–1946. Hän toimi Yhteiskunnallisen korkeakoulun estetiikan ja kirjallisuudenhistorian opettajana 1926–1946 ja korkeakoulun kanslerina 1947–1951. Hän laati kirjallisuusaiheisia artikkeleja vuosina 1931–1939 ilmestyneeseen Isoon tietosanakirjaan.

Tarkiainen oli Suomen Kirjailijaliiton puheenjohtaja 1920–1922, Suomalaisen kirjallisuuden seuran varaesimies 1922–1934 ja esimies 1934–1946 sekä Suomalaisen tiedeakatemian esimies 1945–1946. Hän oli Valtion kirjallisuuslautakunnan jäsen vuodesta 1906 ja kuului jäsenenä Suomen Kansallisteatterin hallintoneuvostoon 1919–1933 sekä Suomen rauhanliiton johtokuntaan vuodesta 1920.

Tarkiainen toimi 1910-luvulla kirjallisuus- ja teatterikriitikkona, mutta 1920-luvulta alkaen hän alkoi keskittyä kirjallisuudentutkimukseen. Tarkiaisen vuonna 1915 julkaistu Aleksis Kiven elämäkerta myötävaikutti Kiven nousuun kansalliskirjailijan asemaan. Tarkiainen kirjoitti myös Miguel de Cervantes Saavedran, Minna Canthin, Gustaf von Numersin ja Eino Leinon elämäkerrat. Hän keräsi 1940-luvulta alkaen materiaalia Mikael Agricolan elämäkertaa varten mutta tämä teos jäi sairauden vuoksi keskeneräiseksi. Agricolan elämäkerta julkaistiin vasta 1985 Tarkiaisen pojanpojan Kari Tarkiaisen viimeistelemänä.

Viljo Tarkiainen oli naimisissa vuodesta 1911 lähtien kirjailija Maria Jotunin kanssa. Heillä oli kaksi lasta. Jotuni kuvasi joiltakin osin heidän avioliittoaan 1930-luvulla kirjoittamassaan romaanissa Huojuva talo, joka julkaistiin vasta 1963. Romaanissa miespäähenkilöä kuvattiin väkivaltaiseksi kotityranniksi.

Viljo Tarkiaisen ja Maria Jotunin poikia olivat valtiotieteilijä Tuttu Tarkiainen ja lääkäri Jukka Tarkiainen. Jukka Tarkiaisen poikia ovat historiantutkija Kari Tarkiainen ja teatteriohjaaja ja runoilija Lauri Tarkiainen.Tarkiainen, Kari. Sade puhui latinaa. Muisti- ja mielikuvia matkan varrelta, s. 382-392. (Siltala, 2019)  Otavan Iso tietosanakirja, osa 8, palsta 1137. Helsinki: Otava, 1964.

 Teoksia 
 Äänneopillinen tutkimus Juvan murteesta.  1903
 Kansankirjailijoita katsomassa.  1904
 Aleksis Kiven Seitsemän veljestä, väitöskirja. 1910
 Aino ja muut Kalevalan naiset.  1911
 Fredrik Cygnaeus runoilijana.  1911
 Aleksis Kivi, Elämä ja teokset.   1915
 Miguel de Cervantes Saavedra.  1918
 Aleksis Kiven muisto.   1919
 Holmberg Suomessa.  1920
 Minna Canth.  1921
 Gustaf von Numers.  1922
 Piirteitä suomalaisesta kirjallisuudesta.  1922

 Lutherin virren 'Eine Feste Burg' suomalaiset tulkinnat.  1926
 Maria Jotuni.  1930
 Suomen kansalliskirjallisuus -antologia, 15 osaa, toimittajat E. N. Setälä, Vihtori Laurila ja Viljo Tarkiainen.  1930-1943
 Eräitä kirjallisia analyysiyrityksiä.  1931
 Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1831-1931
 Eino Leinon helkavirsi 'Tuuri'''.  1933 
 Otto Manninen runoilijana.   1933
 Aleksis Kiven oleskelusta Siuntiossa.  1934
 Suomalaisen kirjallisuuden historia.  1934
 Taivas, helvetti ja muita uskonnollisia piirteitä Aleksis Kiven runoudessa.  1934
 Kirjallisuus ruotsinvallan aikana.  1935
 Huomioita Juhana Wegeliuksen postillasta.  1939
 Magia kalevalaisessa runoudessa: Uuno Kailas kuoleman runoilijana.  1939
 Simo Achrenius : suomalainen runoilija 1700-luvun jälkipuoliskolta. 1940
 Karjalan laulu, toimittajat Hertta Harmas ja Viljo Tarkiainen.  1941
 Kristfrid Ganander, Porthanin työtoveri. 1941
 Neitsyt Maria-aihe Eino Leinon tuotannossa. 1942
 Eskatologisia piirteitä Mikael Agricolan teoksissa. 1943
 Mikael Agricolan opiskelu Wittenbergissä.  1945
 Henrik Gabriel Porthan.  1948
 Eino Leinon runoudesta.   1954
 Mikael Agricola : tutkielmia.   1958
 Mikael Agricola, Suomen uskonpuhdistaja, kirjoittajat Viljo ja Kari Tarkiainen.  1985

 Käännöksiä 
 Alphonse Daudet: Kirjeitä myllyltäni. 1907
 Ludvig Holberg: Jeppe Niilonpoika eli talonpojan ihmeelliset seikkailut.  1909
 Romain Rolland: Michelangelo.  1913

 Kirjallisuutta 
 Tarkiainen, Kari: Viljo Tarkiainen. Suomalainen humanisti''. Suomen Kirjallisuuden Seuran Toimituksia 470. Helsinki 1987. 

 Lähteet 

 Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
 Kuusankosken kaupunginkirjaston sivut: Viljo Tarkiainen

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

 Viljo Tarkiainen 375 humanistia -sivustolla 17.1.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta

Luokka:Suomalaiset kirjallisuustieteilijät
Luokka:Suomalaiset kirjallisuuskriitikot
Luokka:Helsingin yliopiston professorit
Luokka:Suomalaiset professorit
Luokka:Vuonna 1879 syntyneet
Luokka:Vuonna 1951 kuolleet