Keminpikkuängelmä

Keminpikkuängelmä eli keminängelmä (Thalictrum minus subsp. elatum) on monivuotinen leinikkikasvi, jota tavataan pohjoisessa Euraasiassa. Suomessa se on rauhoitettu. Keminängelmä on pikkuängelmän (T. minus) alalaji.Retkeilykasvio 1998, s. 89.

 Ulkonäkö ja koko 
Keminängelmä kasvaa noin metrin korkuiseksi. Juurakko on lyhyt. Varsi on usein hieman nystykarvainen ja yläosasta haarova. Lehdet ovat korvakkeellisia. Lehtilapa on 10–25 senttimetriä pitkä, leveän kolmiomainen, pituutensa levyinen ja kolme kertaa parilehdykkäinen. Lehdykät ovat tavallisesti 15–25 millimetriä leveitä, 3–5-liuskaisia, muodoltaan usein melko pyöreitä tai puolitoista kertaa leveytensä pituisia. Liuskat ovat lyhytsuippuisia, isoissa lehdissä hieman ulospäisiä. Lehdyköitten ruodit ovat korvakkeettomia. Varren ja haarojen päissä oleva kukinto on kerrannaishuiskilo, joka on lyhyt, lehdekäs ja niukkakukkainen. Pystyhköt kukat ovat hyvin pitkäperäisiä. Varhain varisevia kehälehtiä on neljä tai viisi kappaletta. Väriltään ne vaihtelevat vihertävistä sinipunertaviin. Runsaslukuiset heteet ovat pystyjä ja keltaisia. Heteen palhot ovat 3–5,5 mm pitkiä, suipot ponnet 2–3,5 mm pitkiä. Suomessa keminängelmä kukkii heinä–elokuussa. Kukinnan jälkeen kehittyvät 2,5–5 mm pitkät pähkylät. Ne ovat perättömiä, 8-harjuisia, ja niiden ota ja luottipinta ovat 1–1,5 mm pitkät. Keminängelmä on myrkyllinen kasvilaji.Retkeilykasvio 1998, s. 88–89.Laine 1997, s. 259.

Keminängelmä muistuttaa suuresti toista alalajia, nimirotu niittypikkuängelmää (T. minus subsp. minus). Toisinaan keminängelmää on pidetty myös omana lajinaan (T. kemense).

 Levinneisyys 
Keminängelmän pääesiintymisalue alkaa Vienanmeren ja Äänisen rannoilta jatkuen Kamtšatkan niemimaalle, Kuriileille ja Pohjois-Kiinaan saakka. Esiintymäalue on kuitenkin hyvin aukkoinen.Den virtuella floran: Kustruta (levinneisyyskartta)  Viitattu 24.11.2011. Läntisimmät esiintymät ovat Ruijassa, Inarin Lapissa ja Keski-Lapissa. Vastoin nimeään keminängelmää ei tavata Kemijoen varressa, vaan esiintymät Pohjoismaissa ovat pääosin Tenojoen vesistöalueella. Suomesta esiintymispaikkoja tunnetaan puolensataa. Kasvustojen koko vaihtelee 10–50 yksilöön. Keski-Suomessa keminängelmää kasvaa muutamassa paikassa puutarhakarkulaisena.

 Elinympäristö 
Keminängelmä on tyypillinen jokien tulvarantojen kasvi, jota kasvaa rantalehdoissa ja -pusikoissa. Se on myös harvinainen puutarhakasvi, jota toisinaan tavataan viljelykarkulaisena.

 Lähteet 
 Laine, Unto: Keminängelmä. Teoksessa Uhanalaiset kasvimme. Toim. Ryttäri, Terhi & Kettunen, Taina. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 259.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2022: Keminpikkuängelmän levinneisyys Suomessa.

Luokka:Ängelmät
Luokka:Myrkylliset kasvit