Charlotte von Württemberg

Jelena Pavlovna Romanova, syntyjään Friederike Charlotte Marie von Württemberg; (9. tammikuuta 1807 Stuttgart, Württembergin kuningaskunta, Reinin liitto – 21. tammikuuta 1873 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli saksalaissyntyinen herttuatar, Venäjän keisarillisen perheen jäsen, suuriruhtinatar ja suuriruhtinas Mihail Pavlovitš Romanovin puoliso.

 Suku, lapsuus ja koulutus 
Charlotten vanhemmat olivat herttua Paul von Württemberg (1785–1852) ja Charlotte von Sachsen-Hildburghausen (1787–1847). Hänen isoisänsä oli Württembergin kuningas Fredrik I. Lapsuutensa Charlotte asui Pariisissa isänsä ja nuoremman sisarensa Paulina Friederike Marian (1810–1856) kanssa Pariisissa, jossa isä oli elänyt vuodesta 1815 lähtien riideltyään veljensä Vilhelm I:n kanssa maanomistuksen perimyslaeista. Äiti ja kaksi veljeä, Friedrich Karl August (1808–1870) ja August Friedrich Eberhart (1813–1885) oli jätetty elämään Stuttgartiin. Charlotte opiskeli yksityisesti ja perehtyi muun muassa luonnontieteisiin. 

Vaimonsa kuoleman jälkeen vuonna 1847 herttua Paul muutti Englantiin pitkäaikaisen rakastajattarensa Magdalena Fausta Angela de Creus y Solarin kanssa, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1848 ja he saivat yhden lapsen. Viimeisinä kuukausinaan hän kääntyi katolilaiseksi ja kuoli Pariisissa vuonna 1852. Hänellä oli muutamia aviottomia lapsia sekä Pariisissa että Stuttgartissa. 
vasen|pienoiskuva|Suuriruhtinatar Jelena Pavlovna, Sophie Chéredame 1824

 Avioliitto 
Charlotte kihlattiin 15-vuotiaana suuriruhtinas Mihail Pavlovitš Romanovin (1798–1849) kanssa vuonna 1822. Mihail ei pitänyt hänestä mutta noudatti saksalaissyntyisen äitinsä Maria Fjodorovnan toivetta hänelle valitusta puolisosta, jonka isoisä Fredrik I oli Mihailin äidin veli. Vuonna 1823 Charlotte kääntyi ortodoksiseen uskontoon ja otti nimen Jelena Pavlovna. 

Pari vihittiin 20. helmikuuta 1824 Talvipalatsin kirkossa Pietarissa ja he asettuivat asumaan ensin Talvipalatsin huoneistoon ja sen jälkeen heille rakennettuun ja lahjoitettuun Mikaelin palatsiin Pietariin vuonna 1825. Kesäisin he asuivat Pavlovskin palatsissa, Oranienbaumin palatsissa ja Kivisaaren palatsissa.

Heidän avioliittonsa ei ollut onnellinen, sillä Mihailin ainoa intohimo oli Keisarillinen armeija ja hän laiminlöi vaimoaan. Parin väliset suhteet eivät lämmenneet. Mihailin välinpitämättömyys vaimoaan kohtaan, jota hän vältti hinnalla millä hyvänsä, järkytti jopa ensimmäistä saksalaista vaimoaan vihannutta veli Konstantinia, joka kirjoitti: "(Jelena Pavlovnan asema) loukkaa naisen ylpeyttä ja naisille yleensä ominaista herkkyyttä. Hän on menetetty nainen, jos se valitettava tilanne, jossa hän nyt on, ei muutu."

Suuriruhtinatar Jelena Pavlovna oli korkeasti koulutettu nainen, jolla oli laajat tiedot, häntä kutsuttiin perhepiirissä "Suvun oppineeksi".Sebag Montefiore, Simon: Kolmas näytös: Rappio. Ensimmäinen kohtaus: Jupiter. Romanovit 1613–1918. WSOY, 2016. S. 482 alaviite.  Hän oli luonnollisesti liberaalien puolella maaorjuuskysymyksessäSebag Montefiore, Simon: Kolmas näytös: Rappio. Toinen kohtaus: Vapauttaja. Romanovit 1613–1918. WSOY, 2016. S. 496.  ja sovitteli maaorjien vapautusmanifestia valmistelevien kenraali Jakov Rostovtsevin ja apulaissisäministeri Nikolai Miljutinin väliset riidat torstai-salongissaan.Sebag Montefiore, Simon: Kolmas näytös: Rappio. Toinen kohtaus: Vapauttaja. Romanovit 1613–1918. WSOY, 2016. S. 496.  Nikolai I oli kuolinvuoteellaan vannottanut Jelenaa auttamaan maaorjuuden lakkauttamisasiassa Aleksanteri II:sta.Sebag Montefiore, Simon: Kolmas näytös: Rappio. Ensimmäinen kohtaus: Jupiter. Romanovit 1613–1918. WSOY, 2016. S. 484. 

Suuriruhtinas omistautui kokonaan armeijan asioille. Sanottiin että "lukuunottamatta armeijan ohjesääntöä ja määräyksiä, hän ei avannut yhtään kirjaa". Vaimo yritti sopeutua miehensä mieleiseksi, mutta hänen oli vaikea hillitä itseään periaatteellisissa asioissa: intohimoisen suhtautumisensa vuoksi, hän jopa vieraiden ihmisten edessä ilmaisi suuttumuksensa ja lopetti keskustelun poistuen huoneesta.

Jelena Pavlovna toivoi että Mihaililla olisi painavampi rooli valtion asioissa kuin senaattorin ja valtioneuvoston jäsenen automaattinen arvo, ottaen huomioon tämän syntyperän ja vahvat suhteet sekä veli Nikolaihin että Konstantiniin, mutta tämä pysyi omistautuneena armeijalle. Suuriruhtinas Mihail oli pohjimmiltaan ystävällinen mies, mutta häntä ei pidetty miellyttävänä keskusteliljana ja usein "huonosti käyttäytyvänä kuin poikamies".Sebag Montefiore, Simon: Toinen näytös: Lakipiste. Kuudes kohtaus: Kaksintaistelu. Romanovit 1613–1918. WSOY, 2016. S. 423 alaviite.  Huolimatta mielipiteistä joita hänellä oli vaimostaan, aviomies sopeutui avioliittoon ja "antoi tälle anteeksi, että tämä oli valittu hänen vaimokseen".

 Lapset 
vasen|pienoiskuva|Suuriruhtinatar Jelena Pavlovna ja vanhin tytär Maria, Karl Brjullov 1830
Jelena Pavlovnalle ja Mihail Pavlovitšille syntyi viisi tytärtä:  

 suuriruhtinatar Maria Mihailovna (9. maaliskuuta 1825 Moskova – 19. marraskuuta 1846 Wien); kuoli nopeasti edenneeseen tuberkuloosiin naimattomana 21-vuotiaana.

 suuriruhtinar Jelisaveta Mihailovna (26. toukokuuta 1826 Moskova – 28. tammikuuta 1845 Wiesbaden); avioitui Nassaun herttua Adolfin kanssa ja kuoli synnytykseen 19-vuotiaana. Myös lapsi kuoli.
 suuriruhtinatar Jekaterina Mihailovna (28. elokuuta 1827 Pietari – 12. toukokuuta 1894 Pietari); avioitui 1851 Mecklenburg-Strelitzin herttua Georg Augustin (1824–1876) kanssa ja samalla hän menetti Venäjän kansalaisuuden. Hän oli saanut saksankielisen kasvatuksen ja puhui venäjää huonosti. He saivat neljä lasta, joista esikoinen Nikolaos syntyi vuonna 1854 ja kuoli samana päivänä. Tytär Jelena Maria (1857–1936) avioitui Saksi-Altenburgin prinssi Albertin kanssa, heille ei syntynyt lapsia. Toiseksi vanhin poika Georg Alexander (1859–1909) avioitui morganaattisesti äitinsä paheksunnasta huolimatta hovinainen Natalia Wonliarskin kanssa, joka sai tittelin Carlowin kreivitär; heille syntyi neljä lasta. Nuorin tytär Marie-Frederica kuoli alle yksivuotiaana 1861. Nuorin poika Karl Mihail (1863–1934) pysyi naimattomana eikä hänellä ollut jälkeläisiä.
 suuriruhtinatar Aleksandra Mihailovna (28. tammikuuta 1831 Moskova – 27. maaliskuuta 1832 Moskova); kuoli alle kaksivuotiaana
 suuriruhtinatar Anna Mihailovna (27. lokakuuta 1834 Moskova – 22. maalikuuta 1836 Pietari); kuoli alle kolmivuotiaana.
pienoiskuva|Suuriruhtinatar Jelena Pavlovna vuonna 1850, Christina Robertson (1796–1854)

 Taiteiden suojelija ja tieteellinen työ 
Leskeksi 42-vuotiaana jäätyään suuriruhtinatar Jelena Pavlovna ryhtyi useiden järjestöjen ja taiteiden merkittäväksi suojelijaksi. Hän perusti Pietarin konservatorion vuonna 1862, Venäjän musiikkiseuran vuonna 1859 ja muodosti vuonna 1845 oman sairaanhoitajajärjestönsä, joka oli Venäjän Punaisen Ristin edelläkävijä. Hän oli lääkäri Nikolai Pirogovin suojelija, joka ensimmäisenä käytti kenttälääkinnässä nukutusta ja laati viisiluokkaisen kiireellisyyteen perustuvan potilasluokitusjärjestelmän. Suuriruhtinanatar toi Venäjälle Englannista ostamaansa kiniiniä ja taivutti keisarin tukemaan naispuolisten sairaanhoitajiien työtä.

Säveltäjä Anton Rubinšteinin (1829–1894) suojelijana hän tilasi joitain hänen varhaisista oopperoistaan: (engl.) Fomka the Fool (1853), Siperian metsästäjät (1852) ja (engl.) Revenge/Vengeance (1852/1853). Anton esiintyi hänen illanvietoissaan Pietarissa sekä Romanoveille järjestetyissä konserteissa Nizzassa. Jelena Pavlovna oli myös tämän veljen Nikolai Rubinsteinin suojelija.Sebag Montefiore, Simon: Kolmas näytös: Rappio. Toinen kohtaus: Vapauttaja. Romanovit 1613–1918. WSOY, 2016. S. 496, alaviite. 

Vuonna 1835 nimettiin palmuvaris (Corvus palmarum) kirjoituksessa Erste Reise nach dem nordlichen Amerika in 1822–1824. Tekijöiksi mainitaan suuriruhtinatar Helena Pavlovna Württemberg ja Paul Friedrich Wilhelm Herzog von Wurtemburg.
vasen|pienoiskuva|Suuriruhtinatar Jelena Pavlovna, Joseph Albertin valokuva 1872

 Sairaus ja kuolema 
Vuoden 1871 lopulla Jelena Pavlovna sairastui päänahan ruusuun eli erysipelakseen, mikä johti voimien täydelliseen menettämiseen. Lääkäreiden suosituksesta hän matkusti Italiaan ja asettui Firenzeen, missä hänen elinvoimansa palasivat. Pian kuitenkin heikkous iski uudelleen. Halutessaan kuolla kotona Jelena Pavlovna päätti palata Venäjälle. Hänen ympärillään olleiden neuvot tai vakuuttelut eivät voineet estää häntä palaamasta Pietariin. Kuumeisella kärsimättömyydellä hän vauhditti matkaansa; ensimmäisten kymmenen päivän aikana Pietarissa hän tunsi voimiensa palaavan ja vastaanotti vieraita syntymäpäivänään 28. joulukuuta [gregoriaanisen kalenterin mukaan 9. tammikuuta].

Mutta jo 1. tammikuuta 1873 hän ei voinut osallistua Talvipalatsin juhlatilaisuuteen. Tammikuun 4. päivän yönä hän alkoi oksentaa eikä pystynyt nousemaan sängystä, 8. tammikuuta sydämen toiminta huononi äkillisesti ja hän sai aivoinfarktin. Hän kuoli seuraavana päivänä puolitajuttomassa tilassa 9. tammikuuta [gregoriaanisen kalenterin mukaan 21. tammikuuta] 1873 Pietarissa 66-vuotiaana. Hänet on haudattu Pietari-Paavalin katedraaliin aviomiehensä ja tyttäriensä Aleksandran ja Annan viereen.

 Perintö 
Jelena Pavlovnan kuolema Pietarissa 21. tammikuuta 1873 aiheutti Pjotr Tšaikovskin 2. sinfonian ensiesityksen lykkäämisen Venäjän musiikkiseuran konsertissa Moskovassa, sillä suuriruhtinatar oli seuran puheenjohtaja. Säveltäjän ooppera Seppä Vakula (1874) on omistettu suuriruhtinattaren muistolle.

 Lähteet 

Luokka:Romanov-suku
Luokka:Saksalaiset ornitologit
Luokka:Vuonna 1807 syntyneet
Luokka:Vuonna 1873 kuolleet