Reichsmarine

Reichsmarine oli Saksan merivoimien nimitys Weimarin tasavallan aikana 1919–1933 ja natsi-Saksan kahden ensimmäisen vuoden aikana. Reichsmarine oli alkuun Weimarin ajan puolustusvoimien Reichswehrin merivoimat. Kun Adolf Hitler aloitti Saksan uudelleenvarustamisen, siitä tuli vuonna 1935 natsi-Saksan asevoimiin Wehrmachtiin kuulunut Kriegsmarine. 

Rajoitettu laivasto
11. marraskuuta 1918 allekirjoitettu Versailles’n rauha päätti ensimmäisen maailmansodan. Sopimuksen toisen osan luku V (Artiklat 181-197) rajoittivat Weimarin tasavallan laivaston tonniston määrää ja laatua sekä uudistamisrytmin. Laivaston miesmääräksi oli asetettu 15 000, sukellusveneet ja laivaston ilmavoimat olivat kiellettyjä. Laivaston koko oli rajoitettu kuuteen vanhaan taistelulaivaan, kuuteen risteilijään ja 12 hävittäjään. Vanhentuneet taistelulaivat saatettiin korvata korkeintaan 10 000 tonnin aluksilla 20 vuoden kuluttua korvattavan aluksen vesillelaskusta.Paloczi-Horvarth, George s. 64

 Historia 
Saksan keisarikunnan laivasto oli lakkautettu ensimmäisen maailmansodan päättyessä tappioon. Saksan hallitus antoi 16. huhtikuuta 1919 jo ennen rauhansopimuksen vahvistamista lain Vorläufige Reichsmarinen perustamisesta. Laivaston ensimmäiseksi komentajaksi nimettiin vara-amiraali Adolf von Trotha. Vorläufige Reichsmarine nimettiin Reichsmarineksi 31. maaliskuuta 1921, ja samalla laivastosta tuli täysivaltainen puolustushaara.

Muiden puolustushaarojen lailla Reichsmarine yritti kiertää rauhansopimuksen ehtoja lähes koko olemassaolonsa ajan. Se rakensi muun muassa taistelulaivoja pienempiä taskutaistelulaivoja, joiden tulivoima oli kuitenkin verrattain suuri. Se myös rakennutti sukellusveneitä ulkomaisilla alihankkijoilla. Liittoutuneiden valvontakomissio oli osittain selvillä Reichsmarinen salaisesta varustelusta, mutta katsoi sitä läpi sormien, sillä Saksan laivastoa pidettiin toisaalta tärkeänä Itämeren alueen tasapainottavana tekijänä esimerkiksi kommunistisen Neuvostoliiton uhkaa vastaan.

Reichsmarinen kalusto 1922
Taistelulaivat
Taistelulaivat muodostivat edelleen vuonna 1922 laivaston rungon, mutta Versaillesin rauhansopimuksessa rajoittama palveluksessa pidettävä miesmäärä mahdollisti ainoastaan neljän taistelulaivan pitämisen aktiivipalveluksessa samanaikaisesti.

NimiVesille laskuKohtaloBraunschweig 20. joulukuuta 1902  romutettu 13. maaliskuuta 1931Elsass 26. toukokuuta 1903  romutettu 31. maaliskuuta 1931Hessen 18. syyskuuta 1903  Neuvostoliittoon 1946Preussen (reservi)  30. lokakuuta 1903  romutettu 5. huhtikuuta 1929Lothringen (reservi)  27. toukokuuta 1904  romutettu 31. maaliskuuta 1931Hannover  29. syyskuuta 1905  poistettu 1944–1946Schlesien  28. toukokuuta 1906  upotettu 5. toukokuuta 1945Schleswig-Holstein  7. syyskuuta 1906  uponnut 18. syyskuuta 1944

Kevyet risteilijät
Versaillesin rauhansopimus mahdollisti kahdeksan 6 000 tonnin kevyen risteilijän pitämistä. Aluksista ei kuitenkaan saanut olla kuin kuusi palveluskäytössä samanaikaisesti. Alusten korvaaminen uusilla sai tapahtua aikaisintaan 20 vuotta vesille laskusta.

NimiVesille laskuKohtaloKorvattuNiobe (reservi)  18. heinäkuuta 1899  Jugoslavialle 1925  EmdenNymphe (reservi)  21. marraskuuta 1899  poistettu 1932  LeipzigThetis  3. heinäkuuta 1900  poistettu 1930  KönigsbergAmazone  6. lokakuuta 1900  poistettu 1954  NürnbergMedusa  5. joulukuuta 1900  poistettu 1948–1950  KarlsruheArcona  22. lokakuuta 1902  poistettu 1948–1950  KölnHamburg  25. heinäkuuta 1903  poistettu 1956  –Berlin  22. syyskuuta 1903  upotettu 1947  –

Hävittäjät
Versaillesin rauhansopimuksen mukaan Reichsmarinella sai olla 12 hävittäjää ja 12 torpedovenettä sekä näiden lisäksi aluksia sijoitettuna materiaalireserviin eli varaosiksi. Hävittäjäyksikkö koostuikin merikelpoisista Keisarillisen laivaston 1911–1913 rakennetuista hävittäjistä. Alukset olivat kuitenkin jo vanhentuneita, ja useimmiten ne luokiteltiin torpedoveneiksi.

Vuosien 1921–1923 aikana alusten kattilat vaihdettiin ja niihin asennettiin kaksi 105 millimetrin 45 kaliiperin tykkiä. G-sarjan alusten pituutta kasvatettiin, ja niiden uppouma kasvoi noin 15 prosenttia. Alusten nimien ensimmäinen kirjain viittasi rakennuttajaan: V = AG Vulcan, S = Schichau ja G = Germaniawerft. Jäljellä olevien alusten etukirjain vaihdettiin 1937 T:ksi (Torpedoboot), ja samalla alukset numeroitiin uudelleen.

NimiVesille laskuKohtaloV1  11. syyskuuta 1911  romutettu 27. maaliskuuta 1929V2  14. lokakuuta 1911  romutettu 18. marraskuuta 1929V3  15. marraskuuta 1911  romutettu 18. marraskuuta 1929V5  25. huhtikuuta 1913  romutettu 18. marraskuuta 1929V6  28. helmikuuta 1913  romutettu 27. maaliskuuta 1929G7  7. marraskuuta 1911  nimetty myöhemmin T108:ksiNeuvostoliitolle 1945G8  21. joulukuuta 1911  nimetty myöhemmin T109:ksiBritannialle 1945G10  15. marraskuuta 1912  nimetty myöhemmin T110:ksiupotettu 5. toukokuuta 1945G11  23. huhtikuuta 1912  nimetty myöhemmin T111:ksiuponnut 3. huhtikuuta 1945S18  10. lokakuuta 1912  romutettu 31. maaliskuuta 1931S19  17. lokakuuta 1912  romutettu 31. maaliskuuta 1931S23  29. maaliskuuta 1913  Neuvostoliitolle 1945

Muut alukset
Lisäksi laivastoon kuului 12 torpedovenettä (T151-158, T175, T185, T190 ja T196), jotka oli rakennettu 1906–1907, ja reserviin oli sijoitettuna seitsemän. Laivastoon kuului keveitä yksiköitä, kuten 38 miinanraivaajaa ja runsaasti erilaisia veneitä, koska Saksa oli velvoitettu raivaamaan miinat Pohjanmereltä ja Itämereltä. Miinanraivaamiseen käytetyt alukset kuitenkin riisuttiin aseista.

Laivaston komentajat
 vara-amiraali Adolf von Trotha 16. helmikuuta 1919 – lokakuu 1920
 amiraali Paul Behncke lokakuu 1920 – 1924
 vara-amiraali Hans Zenker 1924–1928
 vara-amiraali Erich Raeder 1928–1935

 Lähteet 

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

 Feldgrau.com: The Reichsmarine 1919-1935 by Jason Pipes 

*