Diatribe

Diatribē (, ”ajanviete”, ”keskustelu”) oli hellenistisille filosofeille, erityisesti kyynikoille ja stoalaisille, tyypillinen moraalisten puheiden muoto. Puheet olivat kansanomaisia ja tarkoitettu tavallisille maallikoille. Tarkoituksena oli yleisöä viihdyttävä opetus. Diatribeihin sisältyy usein vastarepliikkejä, joita esittävät joko yleisö tai puhuja itse asettumalla kuulijan asemaan.Itkonen-Kaila, Marja: ”Epiktetoksen elämä ja opetukset”. Johdanto teokseen  

Diatribe-opetuksen juuret ovat sokraattisissa dialogeissa, ja puheet saattoivat olla puolittain dialogia yleisön kanssa. Yleisölle suunnattuna opetusmuotona diatribe sai alkunsa 200-luvulla eaa. Tällaista opetusmenetelmää käyttivät muun muassa Horatius, Seneca, Persius, Juvenalis, Musonius Rufus, Dion Khrysostomos, Epiktetos ja Maksimos Tyroslainen. Epiktetoksen diatribe-opetuksia on koonnut teokseen Keskusteluja (Diatribai) todennäköisesti hänen oppilaansa Arrianos. Niissä on näkyvissä puhujan ja yleisön spontaani vuorovaikutus. Esimerkiksi:

Myös kristillisissä kirjoituksissa on hyödynnetty diatribe-muotoa. Eräs esimerkki on Paavalin Roomalaiskirje:

 Lähteet 

Luokka:Antiikin filosofia
Luokka:Antiikin Kreikan kirjallisuus
Luokka:Filosofian termit
Luokka:Kreikankieliset sanat ja sanonnat
Luokka:Retoriikka