Unkarin pyhä kruunu

Unkarin pyhä kruunu (unkariksi A magyar Szent Korona), myös Pyhän Tapanin kruunu, on vuosisatoja vanha kruunu, joka kuuluu Unkarin kansallisiin symboleihin. Kruunu esiintyy mm. Unkarin virallisessa vaakunassa. Sen sijaintipaikka on vuodesta 2000 ollut Unkarin parlamenttitalo Budapestissa. 

 Pyhän Tapanin kruunu 
Unkarilaisten hallitsija Tapani I kruunattiin vuonna 1000 tai 1001, ja tästä lasketaan kristityn Unkarin kuningaskunnan historian alkaneen. Merkittävää tässä kruunauksessa ei ollut "kuninkaan" arvonimi vaan se, että Tapanista näin tuli naapurivaltioiden hallitsijoiden vertainen hallitsija, jonka aseman tunnustivat sekä kirkko että Saksan keisari. Legendan mukaan Tapani lähetti apotti Asztrikin pyytämään kruunua paavilta. Juuri ennen Asztrikin saapumista paaville ilmestyi unessa enkeli, joka kehotti antamaan Puolan hallitsijalle tarkoitetun kruunun unkarilaisten kuninkaalle. 

Paavin lähettämä tai ei, Tapanin kruunauksessa käytetty alkuperäinen kruunu on kadonnut. (Ainoassa Tapanista säilyneessä aikalaiskuvassa, joka on kirjailtu hänen ja kuningatar Giselan vuonna 1031 kirkolle lahjoittamaan messukasukkaan, jota sittemmin käytettiin Unkarin kuninkaiden kruunajaisviittana, kuningas Tapanilla on päässään muodoltaan enemmänkin lakkia muistuttava esine.) Nykyistä "Pyhää kruunua" on kylläkin vuosisatojen ajan, kenties jo 1200-luvulta lähtien haluttu pitää Tapanin alkuperäisenä kruununa. Sillä on kruunattu Unkarin kuninkaat vuoteen 1916 saakka, jolloin Itävalta-Unkarin viimeinen hallitsija Kaarle I kruunattiin Budapestissa Unkarin kuninkaaksi, ja sitä on käytetty myös kuningattaria kruunattaessa: sillä on kosketettu kuningattaren oikeaa olkapäätä merkiksi hänen tehtävästään kuninkaan auttajana ja tukijana.

 Kruunun osat ja rakenne 
Kruunu painaa noin kaksi kiloa ja koostuu kahdesta erilaatuisesta kullasta tehdystä osasta, jotka on jälkikäteen liitetty yhdeksi. Alaosa, "kreikkalainen kruunu" (corona graeca), on rengasdiadeemi, jonka pienten emalilaattojen kuvissa on kreikankielisiä tekstejä. Yläosa, "latinalainen kruunu" (corona latina), muodostuu ristiin menevistä kultaisista kaarikaitaleista, joissa on kuvia ja latinankielistä tekstiä. 
pienoiskuva|Géza I kuvattuna yhdessä Unkarin pyhän kruunun alaosan pienistä emalikuvista. Kuvan vieressä lukee kreikaksi "Géza, uskollinen turkkilaisten kuningas". 
Kummankin kruunun osan alkuperästä on esitetty monenlaisia teorioita, mutta kaikki todisteet viittaavat siihen, että mikään kruunun osista ei ole Tapanin ajoilta peräisin eikä suoranaisesti yhdistettävissä häneen. 

Kruunun alaosan, corona graecan, pienissä emalikuvissa on kuvattuna mm. kuningas Géza I sekä Bysantin keisari Mikael VII Dukas, jonka on oletettu lähettäneen kruunun Gézan kruunausta varten keväällä 1075. On jopa arveltu, että kuvassa Gézan päässä oleva kruunu esittäisi nimenomaan corona graecaa. Se on kuitenkin malliltaan enemmänkin naiselle tarkoitettu, ja koska Géza tuskin olisi käyttänyt kruunua, jossa oli hänen oma kuvansa, kruunua saattoi todennäköisemmin kantaa esimerkiksi Gézan toinen puoliso, bysanttilainen ylhäisönainen Synadene.Tóth, Endre. A magyar Szent Korona. Királyok és koronázások, Szelényi Károly, Kossuth (1999). . S. 22.

Corona graecan 5,1 cm leveää kultarengasta koristavat kultalankaan pujotetut helmet, jalokivet ja pienet emalikuvat. Kuvissa nähdään kruunun otsapuolella valtaistuimella istuva Kristus Pantokrator, vierellään arkkienkelit Mikael ja Gabriel, näiden vierellä molemmin puolin idän kirkon sotilaspyhimykset Pyhä Yrjänä ja Pyhä Demetrios, ja näiden vierellä kuninkaan terveyttä varjelemassa lääkäri- ja marttyyripyhimykset Kosmas ja Damianos. Kruunun selkäpuolelle on kuvattu keisari Mikael VII, hänen alapuolellaan molemmin puolin hänen poikansa Konstantinos sekä kuningas Géza I. Keisari Mikaelin kuva vaikuttaa jälkikäteen kiinnitetyltä, sen paikalla on alun perin voinut olla toinen kuva. Kruunun sivuilla riippuu ketjuissa kummallakin puolella neljä almandiiniriipusta, takana yksi.

Kruunun yläosan, corona latinan, kultalankafiligraanilla ja almandiineilla koristeltuihin kultakaariin kiinnitetyissä emalikuvissa esiintyvät kahdestatoista apostolista kahdeksan: Pietari, Paavali, Jaakob, Johannes, Andreas, Filippus, Bartolomeus ja Tuomas. Keskellä, kaarten risteyskohdassa on Kristus Pantokratorin kuva, jonka lävistää ilmeisesti jälkikäteen kruunun huipulle kiinnitetty risti. Myös tämä, samoin kuin se, että apostolien kuvia on näkyvissä vain kahdeksan, viittaa siihen, että kruunu on koottu aiemmin valmistetuista osista, eikä kokoamistyö ole ollut yhtä taidokasta kuin osien valmistus.

Näkyvin merkki kruunun vuosisatojen mittaan kokemista kolhuista on sen tunnusmerkiksi muodostunut vinoon taipunut risti. 1600-luvun alusta säilyneissä kuvissa risti on vielä pystysuora, mutta vuonna 1784, kun Joosef II:n käskystä kruunu tuotiin Wieniin, aikalaiskuvauksissa mainitaan jo ristin olleen vinossa. Luultavasti risti vääntyi vinoon vuonna 1638 Pozsonyssa, kuningatar Maria Anna Espanjalaisen kruunauksen yhteydessä. Kruunun säilytysarkun vartijat olivat vahingossa jättäneet arkun oikeat avaimet Wieniin, joten arkku ja kruunun suojana ollut pronssilipas jouduttiin murtamaan auki. Toisen teorian mukaan risti vääntyi vinoon jo 1300-luvulla, kun kruununtavoittelija Otto Wittelsbach saapui Unkariin valepuvussa ja toi kruunun mukanaan vesileiliin piilotettuna; tarinan mukaan kruunu välillä putosi ja joutui hukkaan mutta löytyi sitten kuin ihmeen kautta.

 Pyhän kruunun vaiheet 
Nykyään "Pyhänä kruununa" tai "Pyhän Tapanin kruununa" tunnetun kansalliskalleuden alkuperää on tutkittu 1700-luvulta alkaen. Kruunun oletetaan saaneen nykyisen muotonsa aikaisintaan 1100-luvun lopulla Béla III:n aikana, ja vanhin tunnettu asiakirja, jossa sitä nimitetään "Pyhän Tapanin kruunuksi", on vuodelta 1292. Varhaisin kuva, joka aivan kiistattomasti esittää nykyisen kaltaista kruunua, on kuningas Matias II:n lyöttämissä rahoissa vuodelta 1611, mutta jo 1400–1500-luvuilla Matias I:n ja Vladislaus II:n sineteissä näkyy hyvin samantapaisen kruunun kuvia.

Vuosisatojen mittaan kruunu on kokenut kovia, kun sitä on kuljeteltu ja kätketty. Árpád-hallitsijasuvun sammuttua 1301 kruunu kiersi useiden kruununtavoittelijoiden käsissä. Böömin Venceslaus III:n lähtiessä isänsä mukana Unkarista kruunu vietiin Böömiin, missä Venceslaus sitten luovutti sen toiselle kruununtavoittelijalle Otto Wittelsbachille. Tämän mukana kruunu palasi erinäisten seikkailujen jälkeen Unkariin ja päätyi lopulta Transilvaniaan, mistä se paavin painostuksella saatiin palautetuksi Unkariin vuonna 1309, jotta Kaarle Robert voitiin lopultakin kruunata lailliseksi Unkarin hallitsijaksi "Pyhän Tapanin kruunulla" (hänet oli jo kruunattu kahdesti, mutta vasta tätä kolmatta kertaa pidettiin laillisena). Albrekt Habsburgilaisen kuoltua 1439 hänen leskensä Elisabet varmistaakseen Unkarin kuninkuuden periytymisen omalle lapselleen pani hovinaisensa varastamaan kruunun. Elisabetin kuninkaaksi kruunattu pieni poika Ladislaus Postuumi sekä Unkarin kruunu toimitettiin Saksaan Fredrik Habsburgilaisen turviin, ja kruunu jäi pitkäksi aikaa Fredrikin haltuun. Unkarin kuninkaaksi 1458 valittu Matias Corvinus viivytteli kruunajaisiaan, kunnes sai pitkien neuvottelujen jälkeen ja raskaat lunnaat maksamalla kruunun hankituksi takaisin Unkariin kruunajaisiinsa 1464.

Vuoteen 1526 saakka kruunua säilytettiin Visegrádin linnassa. Turkkilaisvallan aikaan se joutui turkkilaisten käsiin, mutta Suleiman I luovutti sen János Szapolyaille. Tämän kuoltua kruunu oli Unkaria hallitsevan Habsburg-suvun käsissä, ja sitä siirreltiin 1800-luvulle asti milloin mihinkin valtakunnan kaupunkiin myös turvaan sodilta ja kapinoilta. Enimmän aikaa sitä säilytettiin Pozsonyssa (nyk. Bratislava), missä Unkarin Habsburg-kuninkaat myös kruunattiin. Keisari Joosef II, jota unkarilaiset pilkkasivat ”hattupäiseksi kuninkaaksi” (kalapos király), koska hän ei koskaan kruunauttanut itseään Unkarin kuninkaaksi, herätti Unkarissa suuttumusta viemällä kruunun Wieniin, mistä hänen seuraajansa Leopold II palautti sen Budaan. Tässä yhteydessä kruunu oli myös julkisesti näytteillä ja sitä voitiin ensi kerran todella tutkia.

Unkarin vuosien 1848–49 vapaustaistelun aikaan kruunu oli Unkarin kapinahallituksen hallussa. Vapaustaistelun päätyttyä Világosin taisteluun ja armeijan antautumiseen elokuussa 1849 kruununkalleudet haudattiin maahan. Kätköpaikka löytyi vasta 1853 Orșovan kaupungin läheltä nykyisestä Romaniasta. Kruunu oli säilynyt suhteellisen hyvässä kunnossa, mutta kruunajaismiekka oli ruostunut pahasti. Tämän jälkeen kruunua säilytettiin Budapestissa, missä se pysyi turvassa myös kaksoismonarkian romahdusta seuranneina sekasortoisina aikoina. Viimeisenä Unkarin hallitsijana kruunun sai päähänsä viimeinen Itävallan keisari ja Unkarin kuningas Kaarle, joka kruunattiin Budapestissä 30. joulukuuta 1916. Vuonna 1920 palautetussa muodollisessa kuningaskunnassa, jota kuninkaan sijasta hallitsi valtionhoitaja Horthy, kruunu säilytti tehtävänsä kansallisena symbolina, ja vuonna 1938, Tapani Pyhän kuoleman 900-vuotismuistojuhlien yhteydessä se oli jälleen julkisesti näytteillä.

Toisen maailmansodan loppuvaiheissa, Neuvostoliiton joukkojen lähestyessä, Saksan tuella Unkaria hallinnut ”kansakunnanjohtaja” Ferenc Szálasi vei kruunun paetessaan mukanaan Itävaltaan, missä se huhtikuussa 1945 pakattiin bensiinitynnyriin Salzburgin lähistöllä Mattseen luona ja kaivettiin maahan. Amerikkalaiset löysivät kruunun, ja sitä säilytettiin vuodesta 1953 lähtien Yhdysvaltain valtiovarainministeriön holvissa Fort Knoxissa Kentuckyssä. Jimmy Carterin presidenttikaudella kruunu palautettiin Unkariin, mutta amerikkalaiset asettivat luovutukselle tiukat ehdot: kruunu palautettaisiin Unkarin kansalle, joten sitä ei ottaisi vastaan Unkarin kommunistipuolueen ja koko maan tosiasiallinen johtaja János Kádár vaan parlamentin puhemies Antal Apró, ja unkarilaisten piti luvata, että kruunua ei vietäisi Moskovaan. Yhdysvaltain ulkoministeri Cyrus Vance palautti kruunun 6. tammikuuta 1978 Budapestiin, ja sitä säilytettiin Unkarin kansallismuseossa. Kruunun palauttaminen sosialistiseen Unkariin sai kritiikkiä amerikanunkarilaisen yhteisön sisältä. Vuonna 2000 säädetyllä lailla, jonka mukaan kruunu edustaa Unkarin valtion jatkuvuutta ja itsenäisyyttä, kruunu siirrettiin museosta parlamenttitaloon, missä sitä puolustaa erityinen kaarti. 

 Kruunuun liittyviä oppeja ja uskomuksia 
Niin kutsutun Pyhä kruunu -opin (Szent Korona-tan) mukaisesti kruunun on katsottu edustavan kuninkaan persoonasta riippumatonta Unkarin valtion olemusta, Unkarin itsenäisyyttä ja sen historiallisten rajojen koskemattomuutta. Tämän mukaan Unkarin kuninkaat saavat valtansa ainoastaan kruunun kautta, joten kuninkaan kruunaus ei ole vain muodollinen seremonia vaan oikeustoimi. 

Kruunun ja sen alkuperän ympärille on syntynyt lukuisia salaliittoteorioita ja esoteerisia uskomuksia: esimerkiksi Gábor Pap on väittänyt, että kruunun vinossa oleva risti on itse asiassa yliluonnollisia, taivaallisia energioita välittävä antenni, tai kruunussa on haluttu nähdä hieroglyfejä tai muinaisunkarilaisia riimumerkkejä.

Unkarin pyhä kruunu on laissa määritelty kansallissymboliksi, jonka pilkkaamisesta voidaan rangaista jopa vuoden vankeudella.

 Galleria 

Lähteet

 Aiheesta muualla 

 Pyhä Stephan ja Unkarin kuningaskruunu, Seura, 22.12.1937, nro 51, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Luokka:Kruunut
Luokka:Unkarin kansallissymbolit
Luokka:Unkarin historia