Kalervo Kurkiala

Lauri Kalervo Groundstroem myöh. Kurkiala (16. marraskuuta 1894 Längelmäki – 26. joulukuuta 1966 Kristinehamn, Ruotsi) oli suomalainen pappi ja jääkärieverstiluutnanttiRämä, Jääkäripapin pitkä marssi, s.7,12, joka palveli myös SS-Obersturmbannführer-arvoisena Saksan Waffen-SS -joukoissa. Hän oli Saksassa sotilaskoulutuksen saanut jääkäri ja sai tulikasteensa Misajoella Saksan itärintamalla ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1916. Myöhemmin hän toimi muun valkoisten komppanianpäällikkönä Suomen sisällissodassa. Lisäksi hän toimi talvi- ja jatkosodassa sotilaspastorina sekä samassa tehtävässä suomalaisessa SS-pataljoonassa kansallissosialistisessa Saksassa.

Kirkkohistorian dosentti André Swanström on kuvannut SS-sotilaspappeja käsittelevässä vertaisarvioidussa artikkelissaan Kurkialan suhtautuneen kritiikittömästi kansallissosialismin teoriaan ja käytännön sovelluksiin. Kurkiala tiesi myös yksityiskohtaisesti juutalaisten kansanmurhasta ja suhtautui siihen hyväksyvästi. Hänestä kaavailtiin myös Suomen johtavaa kansallissosialistia sodan jälkeen ja Swanström on kuvannut Kurkialan kuuluneen suomalaisen fasismin ytimeen. Swanström esittää SS-miehiä tutkineen Mauno Jokipiin tahallaan pimittäneen Kurkialan myönteistä suhtautumista fasismiin ja vääristelleen tutkimusaineistoa.Swanström, André: Fasismi ja uskonto suomalaisten SS-pastorien ajattelussa ja toiminnassa. Suomen kirkkohistoriallisen seuran vuosikirja 2017, s. 69–70.

Perhe ja opinnot

Hänen vanhempansa olivat kamreeri Karl Johan Gabriel Groundstroem ja Aina Fredrika Widbom. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Elisabeth Rolfsin kanssa.Rämä, Jääkäripapin pitkä marssi, s.9-10,26 Jääkärikapteeni Ensio Groundstroem oli Kalervo Kurkialan veli.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975

Groundstroem kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1913 ja liittyi Hämäläiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa vuosina 1913–1915 ja 1919. Hän suoritti jumaluusopillisen alkututkinnon vuonna 1914 ja erotutkinnon vuonna 1919. Pastoraalitutkinnon hän suoritti vuonna 1922 ja jatkoi filosofian ja teologian opintoja Saksassa Greifswaldin yliopistossa vuosina 1920–1921. Groundstroem auskultoi Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa vuonna 1928 ja suoritti kasvatusopin tutkinnon vuonna 1932.

Jääkärikausi
Kurkiala toimi ylioppilaaksi tultuaan jääkärivärvärinä.Rämä, Jääkäripapin pitkä marssi, s.16
pienoiskuva|vasen|upright|Jääkärikapteeni Kalervo Groundstroem.
Groundstroem liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 29. joulukuuta 1915.Rämä, Jääkäripapin pitkä marssi, s.18 Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Missejoella, Riianlahdella ja Aajoella.Rämä, Jääkäripapin pitkä marssi, s.21

Suomen sisällissota
Katso myös: Suomen sisällissota

Groundstroem saapui takaisin Suomeen, Vaasaan, jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissodan aluksi adjutantiksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonaan, mistä hänet siirrettiin 25. maaliskuuta 1918 komppanianpäälliköksi pataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Tampereella, Aitolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa, missä hän haavoittui lievästi.Rämä, Jääkäripapin pitkä marssi, s.29

Sisällissodan jälkeinen aika

Groundstroem palveli sisällissodan jälkeen 3. kesäkuuta 1918 alkaen Yleisesikunnan järjestelyosaston adjutanttina ja toimistoupseerina, kunnes hän erosi armeijasta 26. kesäkuuta 1919, mutta hänet määrättiin jo 1. elokuuta 1919 Keski-Suomen rykmentin ja Hämeen ratsurykmentin pastoriksi. Toistamiseen hän erosi armeijasta 1. huhtikuuta 1920, mutta jo seuraavana vuonna 1. elokuuta 1921 hänet nimitettiin Jääkäritykistörykmentin pastoriksi. Tehtävässä hän toimi 15. huhtikuuta 1922 saakka, jolloin hän matkusti Australiaan ja toimi siellä merimiespappina vuoteen 1926 saakka.Rämä, Jääkäripapin pitkä marssi, s.31 Vuonna 1926 hänet nimitettiin Merimieslähetysseuran apulaissihteeriksi.Rämä, Jääkäripapin pitkä marssi, s.35 Tässä elämänvaiheessa hän vaihtoi sukunimensä Kurkialaksi. Ikaalisten kappalaiseksi hänet nimitettiin 1. toukokuuta 1931 alkaen ja Hattulan kirkkoherraksi 1. toukokuuta 1938 lähtien.Rämä, Jääkäripapin pitkä marssi, s.36,38 Kirkollisten tehtäviensä lisäksi hän työskenteli myös englannin kielen opettajana Ikaalisten yhteiskoulussa vuosina 1931–1938 eikä hän ollut unohtanut sotilaallistakaan puolta vaan toimi Ikaalisten suojeluskunnan esikunnan jäsenenä vuosina 1934–1938. Kurkiala oli Isänmaallinen kansanliikkeen ehdokkaana eduskuntavaaleissa 1933 mutta jäi vaaleissa varasijalle. Hän oli aktiivinen puhuja IKL:n tilaisuuksissa ja kirjoitti hartauskirjoituksia puolueen lehteen Ajan Suuntaan.

Talvi- ja jatkosota
Kurkiala osallistui talvisotaan sotilaspastorina Jalkaväkirykmentti 15:ssä ja osallistui sotatoimiin Summassa. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Karjalan Armeijaan johtavaksi sotilaspastoriksi  ja hän osallistui sotatoimiin Itä-Karjalassa vuoteen 1941 saakka. Kurkiala lomautettiin kenttäpiispan toimesta 31. lokakuuta 1941, hänen suoritettuaan siviiliväestön keskuudessa luterilaisia kasteita, vastoin päämajan määräyksiä.Rämä, Jääkäripapin pitkä marssi, s.42-43,45-46,57

Palvelus SS-joukoissa
pienoiskuva|Sotilaspastori, SS-Obersturmbannführer Kalervo Kurkiala pitää muistopuheen kaatuneille tovereille Hietaniemessä vuonna 1943.
Vuonna 1941 Kurkiala liittyi vapaaehtoisena suomalaiseen Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonaan, missä hän toimi yhdysupseerina ja pataljoonan pastorina osallistuen taisteluihin Ukrainassa ja Kaukasiassa.Rämä, Jääkäripapin pitkä marssi, s.57,59

Kurkiala piti Hangossa pataljoonan vastaanottoparaatin puheen 2. kesäkuuta 1943, jossa hän syytti pääministeri Linkomiestä pataljoonan hajottamisesta ja häntä säestivät paikalle saapuneet IKL:n kannattajat.Linkomies 1970, s.233. Suomeen palattuaan Kurkiala oli SS-Aseveljet ry:n puheenjohtajana järjestön lakkauttamiseen asti.SS-Aseveljet ry  Veljesapu-Perinneyhdistys ry.

Sotien jälkeinen aika
Poliittisen tilanteen muuttuessa vaaralliseksi 1944, hänen SS-yhteyksiensä vuoksi, Kurkiala muutti perheineen Ruotsiin, Kurkiala sai vuonna 1946 töitä kansakoulunopettajana Sunnersbergissä, missä työskenteli vuoteen 1947 saakka, jolloin hän siirtyi uskonnon ja filosofian nuoremmaksi lehtoriksi Karlstadin lyseoon.Rämä, Jääkäripapin pitkä marssi, s.69-70,74Matti Klinge, Suomen kansallisbiografia 5. osa, s. 540-541 Koulutustaan vastaaviin tehtäviin hän pääsi vuonna 1950, kun hänet nimitettiin Nordmarkin pitäjän vakanssikirkkoherran virkaan.Rämä, Jääkäripapin pitkä marssi, s.75 Tehtävässä hän toimi vuoteen 1953 saakka, jonka jälkeen hänet nimitettiin kirkkoherraksi Örin, Dalskogin ja Gunnarsnäsin pastoraatteihin.Rämä, Jääkäripapin pitkä marssi, s.76 Kirkkoherran virasta hän jäi eläkkeelle vuonna 1964.Rämä, Jääkäripapin pitkä marssi, s.91 Hänet haudattiin Nordmarkiin Ruotsiin. Kurkiala oli sotien jälkeen mukana myös kotimaansa auttamisessa toimien Ruotsissa Suomen avustusjärjestö Finlandshjälpenissä vuodesta 1944 alkaen. Suomenkielisten sielunhoidosta Ruotsissa hän piti huolta Karlstadin hiippakunnassa vuodesta 1950 alkaen aina kuolemaansa saakka.

Luottamustoimet
Kurkiala toimi pohjoismaiden merimieslähetyskonferenssin sihteerinä vuosina 1927–1929 ja Suomen Yleiskirkollisen toimikunnan sihteerinä vuosina 1928–1931.

Tuotanto
Kurkiala kirjoitti yhdessä A. Carlstedtin ja T. Vinterin kanssa hartauskirjat.
 Huuto hukkuvien puolesta, 1928
 Tee minkä voit, 1929
 Pidä mitä sinulla on 1938

Hän myös suomensi Sv. Schartumin kirjoittaman kirjan Merimiehen morsian, 1931 sekä saman kirjoittajan pienempiä kirjoitelmia. Kurkiala kirjoitti myös ahkerasti artikkeleita sanoma- ja aikakauslehtiin.

Groundstroem perusti Australiassa ensimmäisen suomenkielisen lehden nimeltä Suomi, 1926.Rämä, Jääkäripapin pitkä marssi, s.33-34

Lähteet
Mauno Jokipii: Hitlerin Saksa ja sen vapaaehtoisliikkeet, Gummerus Jyväskylä 2002, .
Mauno Jokipii: Panttipataljoona, Weilin-Göös Tapiola 1969.

Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. 
Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 .

Andre Swanström: Valkoisen uskon soturi. Jääkäri, pappi ja SS-mies Kalervo Kurkiala. Atena, 2022. .

Viitteet

 Aiheesta muualla 
 Kalervo Kurkiala : Suomalaista siirtomaata etsimässä, Hakkapeliitta, 01.02.1930, nro 5, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Kalervo Kurkiala : Jääkärien parissa Australiassa, Hakkapeliitta, 22.02.1930, nro 8, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Luokka:Suomalaiset SS-sotilaat
Luokka:Jääkärieverstit
Luokka:Ruotsinsuomalaiset henkilöt
Luokka:Vuonna 1894 syntyneet
Luokka:Vuonna 1966 kuolleet