Ferdinand VII

Ferdinand VII (esp. Fernando); (14. lokakuuta 1784 El Escorial, Espanja – 29. syyskuuta 1833 Madridin kuninkaallinen palatsi, Madrid, Espanja) oli Espanjan kuningas vuosina 1813–1833 ja lyhyen aikaa vuonna 1808.

 Suku ja koulutus 
Prinssi Fernandon vanhemmat olivat Kaarle IV ja kuningatar Maria Luisa, hän oli vanhin eloon jäänyt poika. Hänellä oli 13 sisarusta, joista Carlota Joaquina oli Portugalin ja Algarven kuningatar; María Amalia (1779–1798) avioitui Kaarle III:n pojan Antonio Pascualin kanssa; Maria Luisa (1782–1824) oli Etrurian kuningatar ja Luccan herttuatar; Don Carlos oli karlistien kruununtavoittelija nimellä ”Kaarle V” ja Maria Isabella de Bourbon oli Molempain Sisiliain kuningatar.
vasen|pienoiskuva|249x249px|Kruununprinssi Fernando de Borbón, Asturian ruhtinas, Francisco de Goya

 Kruununprinssi 
Ranska ja Espanja olivat 1700-luvun lopussa liittolaisia. Espanjan pääministeri Manuel de Godoy solmi Ranskan kanssa yhteistyösopimuksia ja sotilasliiton vuonna 1801. Fontainebleaun sopimuksen mukaan 1807 maiden oli tarkoitus hyökätä yhdessä Portugaliin. Ranskalaisjoukot kulkivat sopimuksen mukaisesti Espanjan läpi. Godoyn politiikka synnytti kuitenkin vastustusta Espanjan hovissa, ja Ferdinand teki maaliskuussa 1808 palatsivallankaappauksen isäänsä Kaarle IV:tä vastaan. Ranska juonitteli kuitenkin asian omaksi edukseen: ensiksi Ferdinand pakotettiin luopumaan kruunusta, ja toiseksi Kaarle pakotettiin luovuttamaan kruununsa Napoleonille. Kuninkaaksi tuli 6. kesäkuuta 1808 Napoleonin veli Joseph Bonaparte (Joosef I).

 Valtakausi 
Varsinaisen hallituskautensa Ferdinand aloitti Napoleonin jouduttua vaikeuksiin Leipzigin taistelun tappion jälkeen. Napoleon salli joulukuussa 1813 Ferdinandin palata Espanjan valtaistuimelle. Samaan aikaan alkoi Pyreneiden niemimaan sota kääntyä Napoleonin vastustajien voitoksi. Ferdinand VII kumosi vuonna 1814 lähes ensi töikseen vuonna 1812 säädetyn liberaalin Cádizin perustuslain. 

Keväällä 1820 puhkesi Espanjassa armeijan upseerien johtama kapina Ferdinand VII:tä vastaan. Kuninkaan oli luovuttava absoluuttisesta vallastaan ja taivuttava perustuslaillisen hallitusmuodon voimaansaattamiseen. Hän joutui hyväksymään aiemmmin kumoamansa Cádizin perustuslain. Kaksi vuotta myöhemmin äärimonarkistit yrittivät vastavallankumousta, mutta onnistuivat vain Pohjois-Espanjassa. Madridia hallitsivat liberaalit, jotka pitivät kuningasta panttivankinaan. Veronan konferenssissa vuonna 1822 suurvallat valtuuttivat Ranskan tekemään aseellisen intervention Espanjaan ja palauttamaan kuninkaan entiseen asemaansa. Angoulêmen herttuan johtaman intervention jälkeen Ferdinandin uusi hallitus pidätti liberaalit tai ajoi heidät maanpakoon. 

Koska jo kolme kertaa naimisissa olleelle Ferdinandille ei ollut syntynyt poikia, Ferdinand muutti neljännen puolisonsa Maria Kristiinan toiveesta 29. maaliskuuta 1830 annetulla niin sanotulla pragmaattisella sanktiolla kruununperimysjärjestystä siten, että myös kuninkaan naispuolinen jälkeläinen voisi periä kruunun. Tämä merkitsi kruununperijän aseman siirtymistä kuninkaan nuoremmalta veljeltä Don Carlokselta heidän tyttärelleen Isabellalle, joka syntyi lokakuussa 1830.

 Avioliitot 
Ferdinand VII:n kolmen ensimmäisen vaimon kuoltua nuorina hän avioitui vielä neljännen kerran. 

Vuonna 1802 hän avioitui serkkunsa Napolin ja Sisilian 18-vuotiaan prinsessa Maria Antonian (1784–1806) kanssa, joka oli Molempain Sisiliain kuninkaan Ferdinand I:n ja Itävallan arkkiherttuatar Maria Karolinan tytär. Maria Antonian kaksi raskautta vuosina 1804 ja 1805 päättyivät keskenmenoihin. Maria Antonia kuoli tuberkuloosiin 21-vuotiaana.

Vuonna 1816 Ferdinand avioitui toisen kerran 19-vuotiaan sisarentyttärensä Maria Isabella de Bragançan (1797–1818) kanssa, joka oli hänen vanhemman sisarensa Carlota Joaquinan ja Portugalin kuninkaan Juhana VI:n tytär. Heille syntyi elokuussa 1817 tytär Maria Luisa Isabel, joka eli viisi kuukautta. Toinen tytär kuoli perätilasynnytyksessä ja Maria Isabella kuoli heti sen jälkeen 21-vuotiaana.

Ferdinand avioitui kolmannen kerran 20. lokakuuta 1819 Madridissa 16-vuotiaan Saksin prinsessa Maria Josefa Amalian (1803–1829) kanssa, joka oli Saksin kuningas Maksimilianin (1759–1838) ja Parman herttuatar Carolina Marian (1770–1804) tytär. Heillä ei ollut lapsia. Maria Josefa kuoli kuumetautiin 25-vuotiaana.

Ferdinand avioitui neljännen kerran 45-vuotiaana 11. joulukuuta 1829 Madridissa 23-vuotiaan sisarentyttärensä, Molempain Sisiliain prinsessan Maria Cristinan (1806–1878) kanssa, joka oli toinen hänen nuoremman sisarensa Espanjan infanta Maria Isabellan ja Frans I:n kahdesta tyttärestä. Frans I oli hänen serkkunsa ja hänen ensimmäisen vaimonsa Maria Antonian veli. 

 Lapset 
Ferdinandilla ja Maria Cristinalla oli kaksi eloon jäänyttä tytärtä, joista vanhemmasta, Isabella II:sta, tuli täysi-ikäistyttyään Ferdinandin kuoltua tämän seuraaja.

Nuorempi tytär Maria Luisa Fernanda de Borbón (1832–1897) avioitui 1846 pikkuserkkunsa, Montpensierin herttua Antoine d'Orléansin kanssa ja heille syntyi 10 lasta, joista kaksi eli aikuiseksi asti.
vasen|pienoiskuva|262x262px|Ferdinand VII:n hauta (ylempi), El Escorialin kuninkaallisen San Lorenzon luostarin kirkon Kuninkaallinen krypta, Kuninkaiden pantheon

 Perintö 
Ferdinand VII kuoli 48-vuotiaana syyskuussa 1833 Madridin kuninkaallisessa palatsissa kärsittyään kuukausia vakavista terveysongelmista. Hänet on haudattu  El Escorialin kuninkaallisen San Lorenzon luostarin kirkon Kuninkaalliseen kryptan, Kuninkaiden pantheoniin.

Lähteet

 Aiheesta muualla 

 Ferdinand VII:n elämäkerta Espanjan Kuninkaallisen historia-akatemian sivulla (espanjaksi)

Luokka:Espanjan kuninkaat
Luokka:Vuonna 1784 syntyneet
Luokka:Vuonna 1833 kuolleet