Hopeamarkka

Hopeamarkka on nimitys markan kolikosta, joka sisältää hopeaa. Ensin se oli Suomen suuriruhtinaskunnan rahajärjestelmän perusta vuosina 1860–1877 ja itsenäisyyden aikana lyötyjä vuosien 1964–1968 markkoja alettiin nimittää hopeamarkoiksi.

 Suomen suurruhtinaskunnan aika 
pienoiskuva|Suomen Pankin hopeamarkka vuodelta 1907
Aluksi markan arvo oli sidottu Venäjän ruplaan. Metallirahan puute, vaihtelevat valuuttakurssit hampurin markan ja ruplan välillä olivat ongelmia. Myös ulkomaisen luoton saannin vaikeudet sekä pankin perustamisvaikeudet olivat ongelmia. Vuonna 1859 Henrik Borgström vaati hopeakantaan paluuta ja suomalaiset kauppiaat lähettivät anomuskirjeitä senaatille. Hypoteekkiyhdistyksen perustavan kokouksen julkilausuma ja senaatti käsitteli asiaa 1. joulukuuta 1859. Samassa kuussa senaatin finanssitoimituskunnan päällikkö Fabian Langenskiöld ehdotti hopeakantaan paluuta. Langenskiöld sai keisari Aleksanteri II:lta suostumuksen Suomen omaan rahayksikköön 4. huhtikuuta 1860 sekä keisarilta ehdollisen suostumuksen paluusta hopeakantaan elokuussa 1862. Vielä Samana vuonna Langenskiöld otti Saksasta 16 milj. markan hopealainan. Langenskiöld suositteli seuraajakseen J.V. Snellmania. Vuonna 1860, markka oli määritelty kiinteästi neljäsosaksi ruplaa. Markka sidottiin hopeakantaan vuonna 1865, jolloin siitä tuli itsenäinen valuutta. 

Aleksandr Fadejev suunnitteli ensimmäinen hopeamarkan vuonna 1861 ja se lyötiin Suomen Rahapajassa 15. lokakuuta 1864. Hopeamarkka painoi 5,18 g, halkaisijaltaan 24 mm ja sen metalliseos oli 86,8 % Ag, 13,2 % Cu. Hopeisia markkoja lyötiin vuosina 1864-1867, 1870, 1872, 1874, 1890, 1892, 1893, 1907 ja 1915. Yhden hopeamarkan hopeamäärä määriteltiin ilmoittamalla, että yhdestä naulasta (n. 425 g) hopeaa voi lyödä 94,48 kappaletta yhden markan hopeakolikoita. Rahasarjan muut hopearahat olivat arvoltaan 2 markkaa, 50 penniä ja 25 penniä. Kahden markan kolikot olivat markkaa suurempia halkaisijaltaan ja painoltaan ja pennit vastaavasti pienempiä. Nämä hopearahat poistuivat käytöstä laillisena maksuvälineenä 1.1.1994.

Ensimmäinen maailmansota aiheutti käytännössä kultakannasta luopumisen. Vuonna 1918 kolikotkaan eivät olleet enää hopeisia eivätkä kultaisia, koska inflaatio oli tehnyt markan nimellisarvosta niin vähäarvoisen, että vanhat jalometalliset kolikot olivat romumetalliarvoltaan arvokkaampia kuin rahalliselta nimellisarvoltaan.

 Itsenäisyyden aika 
Olof Eriksson ja Heikki Häiväoja suunnittelivat vuonna 1964 julkaistun markan. Sen ulkoasu oli kilpailun tulos, jossa yhdistettiin näiden kahden osallistujan kilpailuehdotukset. Sen hopeapitoisuus oli 35 % (metalliseos 35 % Ag, 57 % Cu, 8 % Zn), läpimitta 24 mm ja paino 6,4 g. Näitä hopeamarkoiksi kutsuttuja kolikoita, jotka sisälsivät hopeaa lyötiin vuosina 1964–1968, mutta tämän jälkeen niitä lyötiin myös ilman hopeaa, aina vuoteen 1993 asti seoksella 75 % Cu, 25 % Ni. 

Myöhemmin hopeiset markat tai eurot ovat olleet juhlarahoja tai sijoituskolikoita.

  Lähteet  

Luokka:Suomen markka
Luokka:Suomen suuriruhtinaskunta
Luokka:Hopearahat