Munuaisten vajaatoiminta

Munuaisten vajaatoiminta () on munuaisten sairaus, joka voi ilmaantua äkillisenä esimerkiksi vaikean tulehduksen, nestehukan, elimistöön joutuneen myrkyn tai munuaistoksisen lääkkeen vuoksi (eli akuutti munuaisten vajaatoiminta tai akuutti munuaisvaurio) ja palautua ainakin osittain. Munuaisten vajaatoiminta voi myös kehittyä vähitellen ja olla pysyvää, jolloin kyseessä on krooninen munuaisten vajaatoiminta (eli krooninen munuaistauti). 

Vähitellen kehittyvssä kroonisessa munuaisten vajaatoiminnassa on taustalla yleensä jokin pitkäaikaissairaus, kuten diabetes, verenpainetauti tai kardiovaskulaarisairaus, mutta sen voivat aiheuttaa myös perinnölliset tekijät. Riskiä lisäävät esimerkiksi tupakointi ja ylipaino. Vaikeaan maksavaurioon liittyvä munuaisten pettäminen tunnetaan nimellä hepatorenaalinen oireyhtymäHepatorenal Syndrome. Tutkimuksen mukaan nykyisin noin 10 % maailman väestöstä sairastaa kroonista munuaistautia.
Oireet ja diagnosointi
Krooninen munuaisten vajaatoiminta on pitkään oireeton. Yleensä oireita ilmenee vasta, kun sairaus on edennyt pitkälle. Oireita ovat muun muassa raajojen turvotukset, pahoinvointi, väsymys tai huimaus. 

Koska krooninen munuaisten vajaatoiminta on oireeton, seulotaan sitä sairastavia mittaamaalla verikokeella laskennallinen munuaiskerästen suodatusnopeus (eGFR) sekä virtsanäytteellä virtsan albumiinin ja kreatiniinin suhde (U-Alb/Kre). Seulonnan tulisi kohdentua erityisesti riskipotilaisiin, joita ovat diabeetikot ja verenpainetautia tai kardiovaskulaarisairautta sairastavat potilaat. Krooninen munuaistauti diagnosoidaan, jos eGFR on alle 60 ml/min tai U-Alb/Kre yli 3 mmol/l yli 3 kk:n ajan (diagnoosiin vaaditaan siis vähintään 2 mittausta). Muita mahdollisesti tarvittavia erotusdiagnostisia mittauksia ovat mm. virtsan kemiallinen seula eli U-KemSeul.

Hoito
Kroonista munuaisten vajaatoimintaa voidaan hoitaa lääkkeillä sekä perussairauksien (verenpainetauti, diabetes, kardiovaskulaarisairaus) hyvällä hoidolla. Hoidon kannalta myös ruokavalio, tupakoinnin lopettaminen ja mahdollisen ylipainon vähentäminen ovat tärkeässä roolissa. Lääkkeistä verenpaineenkin hoitoon käytetyt ACE-estäjät ja ATR-salpaajat hidastavat munuaistaudin etenemistä. Myös SGLT-2-estäjä dapagliflotsiinilla on osoitettu munuaistautia hidastava vaikutus (eGFR:n lasku hidastuu ja proteinuria vähenee). Se myös vähentää vakavia munuaistapahtumia ja alentaa kuolleisuuden riskiä. Dapagliflotsiini tuli aluperin markkinoille diabeteslääkkeenä, mutta nykyisen tutkimusnäytön perusteella sillä on käyttöaihe myös ei-diabeetikoiden sydämen vajaatoiminnan ja kroonisen munuaisten vajaatoiminnan (eli kroonisen munuaistaudin) hoitoon. Pitkälle edenneen vajaatoiminnan hoitona ovat dialyysi ja munuaisensiirto.

Muuta 
Lähes kaikilla munuaisten vajaatoimintaa sairastavilla esiintyy anemiaa, koska munuaiset eivät tuota riittävästi erytropoietiinia, joka stimuloi punasolujen toimintaa. Myös kalsium-fosforitasapaino voi häriintyä. Pidemmälle edenneessä munuaistaudissa esiintyy usein myös hyperkalemiaa, jota voidaan hoitaa ruokavaliolla, lääkitysvalinnoilla, kaliumin sitojilla ja dialyysilla. Isolla osalla kroonista munuaistautia sairastavista on myös sydämen vajaatoiminta. 

Lähteet
Lääkärilehti, potilaan sivu  pdf, luettu 3.9.2008

Viitteet

Luokka:Munuaissairaudet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit