Nollapersoona

Nollapersoona on Lea Laitisen 1995 käyttöön ottama nimitys suomen kielen lauserakenteille, joissa verbi on yksikön kolmannessa persoonassa mutta sillä ei ole subjektia, esim. Sitä kokemusta ei unohda (vrt. sitä kokemusta hän ei unohda, jossa verbillä on subjekti hän). Subjektin tilalla oleva ”tyhjä paikka” edustaa geneeristä, yleensä inhimillistä osallistujaa (”kuka tahansa”), joten merkitykseltään nollapersoona on lähellä suomen kielen ns. passiivia. Passiivin tapaan nollapersoona voidaan nähdä osana suomen kieliopin persoonajärjestelmää.

Nollapersoonan ”tyhjä paikka” saattaa edustaa subjektin lisäksi (esim. täällähän jäätyy ’täällä jäätyy kuka hyvänsä’, ei noin voi sanoa ’ei noin voi kukaan sanoa’) myös objektia (esim. tuollainen ärsyttää ’tuollainen ärsyttää ketä hyvänsä’) tai adverbiaalia tai omistajamääritettä (esim. täällä jäätyy korvat ’täällä jäätyy korvat keneltä hyvänsä, täällä jäätyy kenen hyvänsä korvat’). Myös kieliopillisena subjektina nolla on semanttiselta rooliltaan usein tilan tai muutoksen (siellä ikävystyy), pakon tai mahdollisuuden kokija (korvauksen voi hakea jälkikäteen), ominaisuuden kantaja (sitä on niin herkkäuskoinen) tai jonkin vastaanottaja (jos pitää esitelmän, saa korvauksen). Nollapersoonalauseiden alussa on usein jokin tapahtumisen ehtona olevan ajan, paikan, tavan tms. olosuhteen ilmaus (saunan jälkeen väsyttää, Helsinkiin pääsee junalla, kyllä siinä järvessä ui [‘on mahdollista uida’], opettajana odottaisi vähän kunnioitusta).

Nollapersoonarakenteet tunnetaan myös muissa itämerensuomalaisissa kielissä (esim. viron seal kuuleb huvitavaid asju ’siellä [kuka hyvänsä] kuulee kiinnostavia asioita’). Liivin kielessä, mistä suomen kielen passiivia vastaava kategoria puuttuu, nollapersoona on normaali tapa ilmaista geneeristä tekijää, esim. kieudõn paņ suoļm tutkāmõ, algõ ta läkkõ lebbõ ’köyteen tehtiin [”pani”] solmu päähän, ettei se mene läpi’.

 Lähteet 

Luokka:Kielioppi