Länsi-Rooman valtakunta

Länsi-Rooman valtakunta oli myöhäisantiikin aikainen valtakunta Euroopan ja Pohjois-Afrikan länsiosissa vuosien 395–476 välillä.

 Historia 
Länsi-Rooman valtakunta muodostui Rooman valtakunnan läntisestä puoliskosta keisari Theodosius I:n kuoltua vuonna 395. Sen jälkeen poliittinen valta oli lopullisesti jaettu lännen ja idän keisarien kesken. Yhtenä juridisena kokonaisuutena Rooma säilyi kuitenkin aina 500-luvulle saakka.Kahlos 2016, s. 35.

Länsi-Rooman oli erottanut Itä-Roomasta jo aiemmin muun muassa se, että lännessä puhuttiin vanhastaan latinaa kun idässä puhuttiin kreikkaa. Lisäksi lännessä valtaa olivat jo aikaisemmin sanelleet sotilaskomentajat kun idässä virkamiehillä oli sotilaita enemmän valtaa.Kahlos 2016, s. 36.

Länsi-Rooman hallinto alkoi rapautua jo 400-luvulla. Alarikin johtamat gootit hyökkäsivät vuonna 401 Pohjois-Italiaan, mutta Stilichon johtamat roomalaisjoukot ajoivat heidät pois seuraavana vuonna. Sen jälkeen Stilicho liittoutui goottien kanssa tavoitteenaan varmistaa lännelle Illyrian alue, jota myös Itä-Rooma havitteli. Kun gootit eivät saaneetkaan roomalaisilta tukea, he kääntyivät uudelleen länttä vastaan. Sota kulminoitui, kun Alarikin joukot valtasivat Rooman kaupungin 24. elokuuta 410 ja hävittivät sen.Kahlos 2016, s. 36–37.

pienois|Nuolilla kuvattuna Rooman vihollisten hyökkäysreitit vuosien 100–500 välillä.

Talvella 406–407 Reinin takaa tulleet vandaalit, sveebit ja alaanit tunkeutuivat Galliaan ja Hispaniaan. Tämä johti Rooman valtakunnan verotulojen loppumiseen näiltä alueilta, mistä seurasi valtakunnan poliittinen pirstoutuminen. Keisarillinen hallinto heikkeni ratkaisevasti ja menetti otteensa läntisissä provinsseissa.Kahlos 2016, s. 37–38.

Länsi-Rooma oli vuoteen 420 mennessä menettänyt Pohjois-Gallian, Hispanian ja Britannian ylivallan muille kansoille. Keisari Honoriuksen hovilla oli valta käsissään vielä Italiassa, Pohjois-Afrikassa ja Etelä-Galliassa. Vandaalit etenivät kuitenkin Pohjois-Afrikassa ja valtasivat Karthagon vuonna 439. Näin he saivat haltuunsa Pohjois-Afrikan viljakaupan, josta Rooma oli riippuvainen. Attilan johtamat hunnit olivat sillä välin vallanneet Illyrian alueet ja kääntyivät seuraavaksi Länsi-Roomaa vastaan. He etenivät aina Rooman porteille saakka mutta eivät hyökänneet kaupunkiin. Attilan kuoltua 453 hunnien ja heidän liittolaistensa joukot hajaantuivat. Vandaalit kävivät vuonna 455 hävittämässä Rooman.Kahlos 2016, s. 44–46.

Länsi-Rooman keisarit olivat 400-luvulla sotilaskomentajien ohjauksessa. Länsi-Rooman viimeiseksi keisariksi jäi Romulus Augustulus. Hänet syrjäytti vuonna 476 Odovakar, joka sen jälkeen julistautui itse kuninkaaksi ja ilmoittautui Itä-Rooman vasalliksi.Kahlos 2016, s. 46.

 Keisarit 
 Keisari  HallituskausiKahlos 2016, s. 11. Honorius  393–423 Valentinianus III  425–455 Avitus  455–456 Majorianus  457–461 Severus  461–465 Anthemius  467–472 Olybrius  472 Julius Nepos  473–475 Romulus  475–476

 Tuhon syyt 

Länsi-Rooman tuhon, tai sen poliittisen pirstoutumisen, perimmäiset syyt ovat synnyttäneet jälkeenpäin paljon keskustelua ja monia erilaisia teorioita. Syitä on etsitty niin valtakunnan sisäisistä kuin ulkoisistakin tekijöistä. Tunnetuimpia sisäisiä selityksiä ovat valtakunnan omien rakenteiden heikentyminen ja talouden taantuminen. Tunnetuimpia ulkoisia selityksiä ovat vihollisten aiheuttama paine ja kansainvaellukset. Nykyisin tutkijat selittävät asian useiden tekijöiden yhteisvaikutuksella.Kahlos 2016, s. 247–249.

 Lähteet 


 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Rooman valtakunta
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit