Roman Petrovitš Romanov

Roman Petrovitš Romanov (17. lokakuuta 1896 Znamenkan palatsi, Strelna, Pietarhovin palatsialue, Venäjän keisarikunta – 23. lokakuuta 1978 Rooma, Italia) oli venäläinen ruhtinas.

 Suku 
Hän oli suuriruhtinas Pjotr Nikolajevitšin ja montenegrolaisen prinsessa Militzan poika. Montenegron prinsessa Militza (Milica, Militša) Petrović-Njegoš (1866–1951) oli Montenegron kuningas Nikola I Petrović Njegošin ja kuningatar Milena Vukotićin tytär.

Nikolai I:n oli Romanin isoisoisä. Romanilla oli kaksi sisarta, Marina Petrovna ja Nadežda Petrovna. Hän vietti lapsuutensa Znamenkan palatsissa Strelnassa. Jo lapsena hän oli sairasteleva ja hänellä oli heikot keuhkot.  

Hänen arvonimensä oli Aleksanteri III:n vuonna 1885 antaman säädöksen mukaan Keisarilllisen veren ruhtinas, eikä suuriruhtinas.Sebag Montefiore, Simon: Kolmas näytös: Rappio. Kolmas kohtaus: Kolossi. Romanovit 1613–1918. WSOY, 2016. S. 578 alaviite ISBN 978-951-0-42550-3

Sotilasura
Vuonna 1910 hänet otettiin kirjoille Vladimirin kadettijoukkoihin. Vuonna 1914 alkoi ensimmäinen maailmansota. Nuori ruhtinas joutui turkkilaisten tulen kohteeksi, mistä hän sai henkilökohtaisen kunniamerkkinauhan miekkaansa. Setä, suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš ei ollut tyytyväinen veljenpoikansa palkitsemiseen, koska uskoi, ettei tämä ollut tehnyt mitään sankarillista. Roman Petrovitš palveli insinöörijoukoissa isänsä alaisena. Ensimmäisen maailmansodan aikana, lokakuusta 1916 lähtien, hän oli Kaukasian rintamalla setänsä Nikolai Nikolajevitšin kanssa. Sairauden vuoksi hänet ylennettiin vain nuoremman upseerin arvoon.

Ensimmäisen maailmansodan aikana Roman palveli Kaukasian joukoissa, Trabzonin lähellä. Sisar Marina teki sairaanhoitotyötä samassa yksikössä. Heidän sisarensa Nadežda oli vielä liian nuori kouluttautuakseen sairaanhoitajaksi.

 Pako Venäjältä 
Hän pakeni vanhempiensa ja sisarustensa kanssa huhtikuussa 1919 leskikeisarinna Maria Fjodorovnan, isän veli Nikolai Nikolajevitšin ja tämän puoliso Anastasian sekä 50 muun Romanovin ja näiden seuralaisten kanssa Venäjältä huhtikuussa 1919 brittiläisellä sotalaiva HMS Marlborough’lla Mustanmeren poikki Maltalle ja sieltä Etelä-Ranskaan.Sebag Montefiore, Simon: Kolmas näytös: Rappio. Neljäs kohtaus: Venäjänmaan isäntä. Romanovit 1613–1918. WSOY, 2016. S. 800. ISBN 978-951-0-42550-3 Italian kuningas ja kuningatar Elena, joka oli äiti Militsa Nikolajevnan ja täti, suuriruhtinatar Anastasia Nikolajevnan pikkusisar, olivat tarjonneet heille turvapaikan.

 Maanpako 
Vuonna 1936 Roman Petrovitš ja hänen perheensä muuttivat Roomaan. Vuonna 1941 hänelle tarjottiin vastikään perustetun Italian nukkevaltion, Montenegron kuningaskunnan kruunua, josta hän kieltäytyi.

Toinen maailmansota päättyi vuonna 1945, mutta Italian poliittinen tilanne pysyi epävakaana. Vuonna 1946 järjestetyn kansanäänestyksen tuloksena Italia julistettiin tasavallaksi ja kaikki Italian kuningassuvun jäsenet pakotettiin poistumaan maasta. Kuningas Umberto II, Romanin täti leskikuningatar Elena ja Romanin äiti suuriruhtinatar Militša muuttivat Egyptiin, jossa äiti kuoli vuonna 1951. Roman Petrovitšin perhe lähti Egyptiin, missä hänen poikansa Nikolai ja Dmitri menivät töihin; vanhin myi tupakkaa ja nuorin työskenteli Fordin autotehtaalla. Egyptin maanpako päättyi vuonna 1951, kun Roman Petrovitš ja hänen vaimonsa palasivat Roomaan. Vuodesta 1954 lähtien hän alkoi kirjoittaa muistelmiaan pitäen laajaa kirjeenvaihtoa ympäri maailmaa hajallaan olevien sukulaisten kanssa. Ruhtinas Roman Petrovitš suunnitteli kirjoittavansa kaksi kirjaa, yhden elämästä ennen maastamuuttoa ja toisen elämästä maanpaossa.

Toinen tärkeä tapahtuma Roman Petrovitšin elämässä oli "Romanov-suvun jäsenten yhdistyksen" perustaminen, järjestö, jonka tavoitteena on vahvistaa yhteyttä Romanov-suvun jälkeläisten välillä. 1970-luvun puolivälissä hän alkoi huomata, että yhteydenotot perheenjäsenten välillä olivat heikkenemässä; monet muuttivat eri maihin ja eri mantereille. Roman Petrovitšin nuorin poika Dmitri Romanovitš muisteli: "isäni istui aamulla usein Remington kirjoituskoneen ääressä ja kirjoitti sukulaisille, joskus 5-6 kirjettä päivässä." Roman Petrovitšin ponnistelujen ansiosta yhteydet sukuun palautuivat.

Avioliitto ja lapset
Roman Petrovitš avioitui kreivitär Praskovja Dimitrijeva Šeremetjevan (1901–1980) kanssa Cap d'Antibesissä Ranskassa marraskuussa 1921. 

Heille syntyi kaksi lasta:
 Nikolai Romanovitš Romanov (1922–2014), avioitui vuonna 1951 kreivitär Sveva della Gherardescan (s. 1930) kanssa. Heillä on kolme lasta: Ruhtinatar Natalia Nikolajevna Romanova (s. 1952), naimisissa Giuseppe Consolon (s. 1948) kanssa. Hänen tyttärensä on italialainen näyttelijä Nicoletta Romanoff. Ruhtinatar Jelisaveta Nikolajevna Romanova (s. 1956), naimisissa Mauro Bonacinin (s. 1950) kanssa; Ruhtinatar Tatjana Nikolajevna Romanova (s. 1961), naimisissa ensin Giambattista Alessandrin (s. 1958), sitten Giancarlo Tirottin (s. 1947) kanssa.

 Dmitri Romanovitš Romanov (1926–2016), avioitui Johanna von Kauffmannin (1936–1989) kanssa, Kööpenhaminassa 21. tammikuuta 1959. Jäätyään leskeksi vuonna 1989 hän meni naimisiin Dorrit Reventlowin (s. 1942) kanssa Kostromassa 28. heinäkuuta 1993. Tämä oli ensimmäinen Romanov-suvun häätilaisuus Venäjällä sitten vuoden 1917 vallankumouksen.

Ruhtinas Roman Petrovitš Romanov kuoli 82-vuotiaana Roomassa lokakuussa 1978 ja haudattiin Monte Testaccion hautausmaalle Roomaan.

 Viitteet 

Luokka:Romanov-suku
Luokka:Vuonna 1896 syntyneet
Luokka:Vuonna 1978 kuolleet