Ryan Gosling

Ryan Thomas Gosling (s. 12. marraskuuta 1980 London, Ontario) on kanadalainen Golden Globe -palkittu näyttelijä ja muusikko. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa The Notebook – Rakkauden sivut (2004), Blue Valentine (2010), Vallan kääntöpuoli (2011), Hölmö hullu rakkaus (2011), Drive (2011), The Place Beyond the Pines (2013), The Big Short (2015), The Nice Guys (2016), La La Land (2016), Blade Runner 2049 (2017), Ensimmäisenä kuussa (2018) ja Barbie (2023).

Gosling sai parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden elokuvasta Half Nelson (2006). Gosling palkittiin  parhaan miespääosan Golden Globella roolistaan musikaalielokuvassa La La Land (2016).

 Lapsuus ja nuoruus  

Ryan Gosling syntyi Londonissa Ontariossa sihteeriäiti Donnalle ja paperityöntekijäisä Thomasille. Hänellä on vanhempi sisko Mandi. Gosling kasvoi Ontarion Cornwallissa, ja hänen vanhempansa kuuluivat Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon.

Gosling on myöhemmin kertonut vihanneensa lapsena olemista, ja hänellä oli myös vaikeuksia koulussa ADHD:n takia. Hänet hyllytettiin koulusta hänen heitettyä lihaveitsellä luokkakavereitaan nähtyään Sylvester Stallonen elokuvan Taistelija. Gosling sai 10-vuotiaasta lähtien kotiopetusta äidiltään.

 Ura 
 Lapsinäyttelijästä aikuisrooleihin 
Gosling osallistui 12-vuotiaana Montrealissa avoimeen koe-esiintymiseen televisio-ohjelmaan The All New Mickey Mouse Club. Hän sai siitä osan ja muutti Floridan Orlandoon. Mickey Mouse Club oli lasten varieteeohjelma, jossa Gosling lauloi, tanssi ja näytteli 1993–1995. Siinä olivat samaan aikaan mukana muun muassa Britney Spears, Christina Aguilera ja Justin Timberlake.

Gosling palasi 1995 Kanadaan ja kävi high schoolia Burlingtonissa. Hän näytteli myös joissakin televisio-ohjelmissa sekä televisioelokuvissa. Lopetettuaan koulun hänellä oli 1997–1998 säännöllinen rooli tilannekomediasarjassa Breaker High. Hänellä oli 1998–1999 päärooli Uudessa-Seelannissa kuvatussa Young Hercules -sarjassa.

Gosling päätti 19-vuotiaana siirtyä vakavampiin rooleihin, mutta hän kertoi myöhemmin, että siirtymä lapsille suunnatuista televisio-ohjelmista aikuisten elokuviin oli haastava. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Titaanien taistelu (2000), jossa hänellä oli pieni sivurooli. Tunnustusta Gosling sai kuitenkin jo elokuvasta Believer – vihaa täynnä (2001), jossa hän näytteli juutalaista uusnatsia. Elokuva palkittiin Sundancen elokuvajuhlilla, ja Gosling oli ehdolla parhaan miespääosan Independent Spirit -palkintoon.

 Läpimurto elokuvassa The Notebook – Rakkauden sivut 
Gosling vakuutti kriitikot myös nuoren murhaajan roolissa elokuvassa Numeromurha (2002). Hän näytteli tappaja myös The United States of Lelandissa (2003). Goslingin läpimurto oli kuitenkin Nicholas Sparksin romaaniin pohjautuva romanttinen draama The Notebook – Rakkauden sivut (2004). Siinä hän näyttelee pääparia Rachel McAdamsin kanssa. He saivat kriitikoilta kehuja keskenäisestä kemiastaan sekä intohomoisista suorituksistaan.

Vaikka The Notebook teki Goslingista tunnetun, hän vältti jatkossa samankaltaisia romanttisia elokuvia ja otti monia tummasävyisempiä rooleja. Tällaisiin kuuluivat muun muassa psykologinen trilleri Stay (2005) ja Half Nelson (2006). Jälkimmäisessä Gosling näytteli huumeriippuvaa tunnollista opettajaa. Hänelle myönnettiin roolista Independent Spirit -palkinto, ja hän oli ehdolla Oscariin ja SAG-palkintoon.

Gosling oli Anthony Hopkinsin vastaparina oikeussalidraamassa Fracture – murtumaton (2007) ja pääosassa mustassa komediassa Lars ja se ainoa oikea (2007), josta hän sai Golden Globe- ja SAG-ehdokkuuden. Siinä Gosling esitti ujoa ja kultaista, mutta hieman harhaista miestä, joka kokee olevansa aidossa ihmissuhteessa seksinuken kanssa.

 Tauko muusikkona 
Gosling ei pitänyt Hollywood-tyylisestä ison budjetin elokuvantekemisestä, ja hän päätti pitää 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla taukoa. Hän kieltäytyi monista rooleista ja keskittyi ystävänsä Zach Shieldsin kanssa perustamaansa Dead Man’s Bones -yhtyeeseen, jossa Gosling lauloi sekä soitti pianoa, kitaraa ja bassoa.

Dead Man’s Bones julkaisi joulukuussa 2008 musiikkivideon ja antoi kappaleensa ”In the Room Where You Sleep” ilmaiseen jakeluun internetissä. Seuraavan vuoden huhtikuussa yhtye julkaisi MySpacessa ja YouTubessa musiikkivideon kappaleelle ”Name in Stone”. Yhtyeen esikoisalbumi Dead Man’s Bones ilmestyi 2009, ja se sai pääosin positiivisia arvioita. Yhtye teki samana vuonna Pohjois-Amerikan-kiertueen, jonka aikana se soitti 13 kaupungissa ja esiintyi jokaisessa eri lastenkuoron kanssa.

 Paluu 
Goslingin paluurooli muutaman vuoden tauon jälkeen oli elokuvassa Blue Valentine (2010), jossa hän esitti Michelle Williamsin kanssa vaikeuksissa olevaa avioparia. Gosling sai independent-elokuvasta Golden Globe -ehdokkuuden. Hänen seuraava elokuvansa All Good Things (2010) ei saanut tunnustusta, mutta vuonna 2011 ilmestyi kolme elokuvaa, jotka kaikki olivat kriittisiä ja taloudellisia menestyksiä. Drive oli taiteellinen ja väkivaltainen toimintatrilleri, Hölmö hullu rakkaus romanttinen komedia ja Vallan kääntöpuoli poliittinen trilleri. Jälkimmäisistä elokuvista Gosling sai kummastakin Golden Globe -ehdokkuuden.

Goslingin vuoden 2013 elokuvat ei olleet aivan yhtä menestyneitä, mutta hän sai entistä selkeämmin mainetta elokuvien herkkänä pahana poikana. Vuoden 2013 elokuviin kuuluivat draama The Place Beyond the Pines, toimintadraama Gangsterisota ja väkivaltainen kostoelokuva Only God Forgives, jonka ohjasi Drive-ohjaaja Nicolas Winding Refn. Gosling kuvaili elokuvan käsikirjoitusta ”oudoimmaksi asiaksi, mitä olen koskaan lukenut”.

Vuonna 2014 Gosling teki debyyttinsä ohjaajana fantasiaelokuvallaan Lost River, joka sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 2014. Se sai kriitikoilta pääosin epäsuotuisia arvosteluja.

Gosling sai jälleen näyttelijänä huomiota vuoden 2007 finanssikriisistä kertoneessa elokuvassa The Big Short (2015), jossa hänen roolihahmonsa oli karismaattinen mutta moraaliton. Rikoskomediasta The Nice Guys (2016) Gosling ja Russell Crowe saivat kehuja toimivasta yhteistyöstä. Elokuva ei kuitenkaan menestynyt taloudellisesti, mutta se on saanut myöhemmin kulttisuosiota.

 Suurmenestykset La La Land ja Barbie 
Vuonna 2016 Gosling näytteli Damien Chazellen ohjaamassa romanttisessa musikaalissa La La Land vastanäyttelijänään Emma Stone. Elokuva sai erinomaisen vastaanoton Venetsian elokuvajuhlilla, ja sille myönnettiin ennätystä sivunnut 14 Oscar-ehdokkuutta. Se voitti myös ennätyksellisesti seitsemän Golden Globea sekä viisi Bafta-palkintoa. Gosling palkittiin Golden Globella sekä sai Oscar-, Bafta- ja SAG-ehdokkuudet.

Vuonna 2017 Gosling näytteli Terrence Malickin kokeellisessa draamaelokuvassa Song to Song, jossa Goslingin lisäksi näyttelivät myös muun muassa Michael Fassbender ja Natalie Portman. Sen jälkeen Gosling palasi valtavirtaisempaan elokuvaan kauan odotetulla Blade Runnerin jatko-osalla Blade Runner 2049. Vuonna 2018 Gosling esitti Neil Armstrongia Damien Chazellen elokuvassa Ensimmäisenä kuussa.

Gosling piti 2010-luvun lopulla jälleen taukoa elokuvista ja keskittyi viettämään enemmän aikaa puolisonsa Eva Mendesin ja lastensa kanssa. Hän palasi vuonna 2022 Netflixin tuottamassa trillerissä The Gray Man.

Vuonna 2023 Gosling näytteli miespääosaa Ken-nukkea Greta Gerwigin fantasia-komediaelokuvassa Barbie. Elokuva sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta ja elokuvasta tuli menestys myös kaupallisesti tuottaen maailmanlaajuisesti yli miljardi dollaria. Gosling esittää elokuvassa myös kappaleen ”I’m Just Ken”.

 Yksityiselämä 

Gosling seurusteli Rachel McAdamsin kanssa, mutta pari erosi neljän vuoden yhdessä olon jälkeen vuonna 2008. Gosling on ollut vuodesta 2011 suhteessa Eva Mendesin kanssa. Heillä on vuosina 2014 ja 2016 syntyneet tyttäret.

Gosling asuu puoliksi New Yorkissa. Hän on myös Beverly Hillsissä sijaitsevan, marokkolaiseen ruokaan erikoistuvan Tagine-ravintolan osaomistaja. 

 Filmografia 
Elokuvat Vuosi Suomenkielinen nimi Alkuperäinen nimi Rooli 1997 Frankenstein and Me  Kenny 2000  Titaanien taistelu  Remember the Titans  Alan Bosley 2001  Believer – täynnä vihaa  The Believer  Danny Balint2002 The Slaughter Rule  Roy Chutney Numeromurha Murder by Numbers  Richard Haywood 2003 The United States of Leland  Leland P. Fitzgerald  2004  The Notebook – Rakkauden sivut  The Notebook  Noah Calhoun 2005 Stay  Henry Letham  2006 Half Nelson  Dan Dunne 2007  Fracture – murtumaton  Fracture  Willy Beachum  Lars ja se ainoa oikea Lars and the Real Girl  Lars Lindstrom 2010 Blue Valentine  Dean PereiraAll Good Things  David Marks2011  Hölmö hullu rakkaus  Crazy, Stupid, Love  Jacob PalmerDrive  kuski  Vallan kääntöpuoli   Ides of March  Stephen Myers  2012  The Place Beyond the Pines  Luke Glanton2013  Gangsterisota  The Gangster Squad  konstaapeli Jerry Wooters Only God Forgives  Julian Thompson 2015  The Big Short  Jared Vennett 2016 The Nice Guys  P.I. Holland MarchLa La Land  Sebastian Wilder 2017 Blade Runner 2049  ”K”Song to Song  BV 2018  Ensimmäisenä kuussa  First Man  Neil Armstrong 2022 The Gray Man  Court Gentry 2023 Barbie  Ken 2024 The Fall Guy  Colt Seavers 2027 Star Wars: Starfighter  

 Ohjaajana 
 Lost River (2014)

 Palkinnot ja ehdokkuudet 

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 


 Johnstone, Nick: Ryan Gosling : The Unauthorised Biography. John Blake Publishing, 2017. .

Luokka:Kanadalaiset näyttelijät
Luokka:Kanadalaiset elokuvatuottajat
Luokka:Kanadalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Luokka:Kanadalaiset muusikot
Luokka:Golden Globe -palkinnon saajat
Luokka:Vuonna 1980 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit