Big Mac -indeksi

Big Mac -indeksi on eri valuuttojen ostovoimapariteetin vertailuun tarkoitettu indeksi, joka julkaistiin ensi kerran vuonna 1986. Indeksin kehitti brittiläinen The Economist -aikakauslehti. Vertaamalla McDonald’sin Big Mac -hampurilaisen suhteellista hintaa eri valuutoissa indeksi tuottaa valuutan yli- tai aliarvostusta yksinkertaisesti kuvaavan mittarin.

 Indeksin toiminta 
Indeksin kehitti vuonna 1986 The Economist -aikakauslehden toimittaja Pam Woodall. Se oli tarkoitettu epämuodolliseksi ja humoristiseksi tavaksi laskea ja havainnollistaa ostovoimapariteettia. Se on kuitenkin saanut laajaa tunnustusta, sitä on käsitelty taloustieteellisissä julkaisuissa ja kirjallisuudessa, ja The Economist on jatkanut sen julkaisemista säännöllisesti. Siihen on viitattu termillä burgernomics (sulautuma englannin kielen sanoista burger, hampurilainen, ja economics, taloustiede).

Big Mac -indeksin taustalla on ostovoimapariteetin käsite. Ostovoimapariteetti on sellainen valuuttakurssi, jolla kahdessa eri maassa ostetun hyödykekorin hinnasta tulee sama yhteiseksi valuutalle muunnettuna. Sitä käytetään mittaamaan rahan arvoa tietyssä kansantaloudessa sen perusteella, paljonko sen valuutalla saa ostettua tavaroita tai palveluita. Ostovoimapariteetin selvittämiseen käytetyn hyödykekorin arvon laskeminen on kuitenkin monimutkaista, sillä sen on tarkoitus edustaa koko kansantalouden kaikkia bruttokansantuotteeseen sisältyviä tuotteita ja palveluita. Esimerkiksi OECD käyttää ostovoimapariteetin laskemiseen hyödykekoria, jossa huomioidaan noin 3 000 kuluttajatuotetta ja -palvelua, 30 julkisen sektorin ammattia, 200 konetta tai laitetta ja seitsemän rakennushanketta.

Big Mac -indeksissä ajatuksena on käyttää hyödykekorina McDonald’sin Big Mac -hampurilaista, sillä se on saatavilla noin 60 prosentissa maailman maista ja sen ainekset ovat kaikkialla pääosin samat. Niinpä sen hinta kuvastaa muun muassa sämpylän, lihan, kasvisten ja kastikkeen sekä niiden tuottamisen ja kuljettamisen kustannuksia. Hintaan vaikuttavat myös palkkataso, verotus ja yritystoiminnan kulut kussakin maassa. Big Mac -indeksi antaakin monen taloustieteilijän mukaan kohtalaisen hyvän arvion todellisesta ostovoimasta.

Indeksi toimii seuraavasti:

 Selvitetään laskennallinen vaihtokurssi  jakamalla Big Macin hinta ulkomaan valuutassa Big Macin hinnalla vertailuvaluutassa (usein Yhdysvaltain dollari).
Esimerkiksi Japanissa Big Mac maksaa (vuoden 2025 tiedoilla) 480 jeniä ja Yhdysvalloissa 5,79 dollaria. Näin ollen yksi dollari tulisi laskennallisesti saada 82,9 jenillä.
 Verrataan laskennallista vaihtokurssia  todelliseen vaihtokurssiin .
Laskennallinen vaihtokurssi Big Macin hintaa käyttäen oli 82,9 jeniä per dollari, kun taas todellinen vaihtokurssi valuuttamarkkinoilla oli 154,15 jeniä per dollari.
 Lasketaan valuutan yli- tai aliarvostus. Jos , ulkomaan valuutta on yliarvostettu vertailuvaluuttaan nähden. Jos taas , ulkomaan valuutta on aliarvostettu vertailuvaluuttaan nähden.
Koska laskennallinen vaihtokurssi on valuuttamarkkinoiden kurssia pienempi, jenillä saa markkinoilla vähemmän dollareita kuin Big Macin hintojen perusteella pitäisi. Jeni on siis markkinoilla aliarvostettu dollariin verrattuna noin 46 prosentilla.

 Rajoitteita 
Big Mac -indeksin arvoa maailmanlaajuisena ostovoimapariteetin havainnollistajana rajoittaa McDonald’s-ravintoloiden maantieteellinen levittäytyminen. Vaikka Big Mac -hampurilaisia tarjotaan suuressa osassa maailman maista, esimerkiksi Afrikassa McDonald’s-ravintoloita on vain neljässä maassa. Niinpä indeksi ei kata Afrikkaa käytännössä lainkaan. Afrikan maita varten onkin kehitetty vastaavalla periaatteella toimiva KFC-indeksi, joka vertailee valuuttakursseja KFC-pikaruokaravintolan Original Chicken Bucketin hinnan kautta.

Indeksi ei myöskään huomioi McDonald’sin erilaista asemaa maasta toiseen. Monissa maissa McDonald’s nähdään edullisena vaihtoehtona, joka tarjoaa pikaruokaa. Sen sijaan joissakin, erityisesti kehittyvissä maissa McDonald’sin ruokaa pidetään pikemminkin luksustuotteena. Tämä vaikuttaa hinnoitteluun. Indeksi ei myöskään huomioi sitä, että yhden maan sisällä (tai euroalueen eri maissa) Big Macin hinta voi vaihdella paljonkin.

 Manipulointi 
Cristina Fernández de Kirchnerin presidenttikaudella (2007–2015) talousvaikeuksiin ajautuneen Argentiinan epäiltiin vääristelevän kuluttajahintatietojaan, jotta maan korkea inflaatio ei tulisi ilmi. Virallisten lukujen mukaan inflaatio pysyi alle kymmenen prosentin, mutta todellisuudessa sen arveltiin olevan jopa 25 prosenttia. Maan hallinto haastoi oikeuteen taloustieteilijöitä, jotka julkaisivat virallisista poikkeavia lukuja. The Economist raportoi tammikuussa 2011 Big Mac -indeksin tukevan väitteitä vääristelystä, sillä ero Big Macin pitkän aikavälin hinnannousun (keskimäärin 19 % vuodessa) ja virallisten inflaatiolukujen (keskimäärin 10 % vuodessa) välillä oli huomattavasti suurempi kuin missään toisessa maassa.

Samana vuonna lehdistö alkoi uutisoida, kuinka Argentiinan McDonald’s-ravintoloissa Big Mac oli huomattavasti muita vastaavan kokoluokan hampurilaisia edullisempi, mutta sitä ei markkinoitu tai pidetty esillä millään tavalla. Epäiltiin, että kauppaministeri Guillermo Moreno olisi antanut McDonald’sin Argentiinan-johdolle käskyn myydä Big Macia korkeintaan tiettyyn hintaan, jotta hallinto saisi sen avulla manipuloitua Big Mac -indeksiä itselleen mieluisaan suuntaan. Muun muassa The Economistin ja The New York Timesin uutisoitua epätavallisesta järjestelystä Big Macin hinta nousi Argentiinassa 26 prosentilla kesäkuussa 2012, mikä toi sen lähemmäs McDonald’sin muiden hampurilaisten hintatasoa.

 Big Macin hinnat vuonna 2025 
Kalleimmat Big Macit Yhdysvaltain dollareiksi muutettuna:

  – 7,99 $
  – 6,95 $
  – 6,91 $
  – 6,67 $
  Euroalue – 5,95 $
  – 5,90 $
  – 5,79 $
  – 5,73 $
  – 5,67 $
  – 5,49 $

Edullisimmat Big Macit Yhdysvaltain dollareiksi muutettuna:

  – 2,38 $
  – 2,54 $
  – 2,62 $
  – 2,69 $
  – 2,78 $
  – 2,86 $
  – 2,89 $
  – 3,00 $
  – 3,03 $
  – 3,08 $

 Lähteet 

Luokka:Talousindikaattorit
Luokka:McDonald’s