Otto Korpijaakko

Otto Albert Korpijaakko ent. Stenij (10. marraskuuta 1900 Jyväskylän maalaiskunta, Tikkakoski - 30. syyskuuta 1958, Imatra) oli suomalainen pappi, kristillisen kansanopiston johtaja ja Enso-Gutzeit Oy:n sosiaalijohtajana. Sotavuosina Korpijaakko oli näkyvä niin pappina, sotilaana kuin Itä-Karjalan sosiaalihallinnon toimijana. Hän sai rovastin arvonimen vuonna 1950.

 Sotia edeltävän ajan kirkollinen koulutus ja tehtävät 

Otto Stenij suoritti ylioppilastutkinnon Lapuan yhteiskoulussa vuonna 1919. Sitä ennen hän oli osallistunut keväällä 1918 Suomen sisällissotaan valkoisten joukoissa. Ylioppilastutkinnon jälkeen hän suoritti Helsingin yliopistossa jumaluusopin erotutkinnon toukokuussa 1923 ja vihittiin sen jälkeen papiksi Oulussa 20.6.1923.

Otto Stenij myöh. Korpijaakko oli toiminut jo papiksi opiskelun aikana Karhumäen kristillisen kansanopiston vt. johtajana keväällä 1921, ylimääräisenä pappina Paltamossa ja Ristijärvellä. Syksyllä 1922 Stenijistä tuli Kainuun opiston johtaja. Tällöin häntä pidettiin Kainuun herännäishenkiseksi muuttuneen opiston luojana. Hänen toimikaudellaan 1920-luvulla
opistosta muodostui Kainuun elpyvän herännäisyyden keskus. Papiksi valmistumisen jälkeen Suomen merimieslähetyksen palveluksessa vuosina 1924–1925.

Sukunimensä Korpijaakoksi vuonna 1926 muuttanut Otto Stenij toimi Kainuun suojeluskuntapiirin valistusohjaajana ja vuodesta 1926 Kainuun suojeluskuntapiirin kenttäpappina.

Korpijaakko siirtyi 1930-luvun alussa Viipuriin toimien Viipurin Diakonissalaitoksen johtajana 1930–1937 ja sen jälkeen Suomen Kirkon Sisälähetysseuran toimitusjohtajana 1937–1940. 

 Sotavuosina ja niiden jälkeinen toiminta 

Sotavuosina Korpijaakko toimi lastensuojelun ylitarkastajana sosiaaliministeriössä vuosina 1941–1942. Hänestä tuli sen jälkeen Enso-Gutzeit Oy:n sosiaalijohtaja vuodesta 1942 aina kuolemaansa vuoteen 1958 saakka. 

Otto Korpijaakko toimi asuinpaikkakunnillaan kunnallispolitiikassa. Viipurissa ollessaan hän oli Viipurin kaupunginvaltuuston ja kaupungin hallituksen jäsen sekä lastensuojelulautakunnan puheenjohtaja 1934–1937. Sotavuosien jälkeen Imatralla asuessaan hän oli Imatran kauppalanvaltuuston jäsen vuosina 1948–1950. Kirkkolliskokouksen jäsen hän oli vuosina 1938 ja 1941. Lisäksi hänellä oli lukuisia jäsenyyksiä ja luottamustoimia kirkon, sosiaali- ja sairaalahuollon sekä teollisuuden ym. piireissä. Hän oli päätoimittajana useissa virkoihin liittyvissä aikakauslehdissä kirjoittaen myös lukuisiin lehtiin. 

Otto Korpijaakko teki harrastoimintana tekniikan alan patententteja:
 Patentti n:o 24545, menetelmä korkopainolaattojen valmistamiseksi ja
 Patentti n:o 31294 pakkauslaatikon kartonkimateriaali määrittely.

Lisäksi hän suunnitteli, kehitti ja toteutti useita menetelmiä kirjapaino- ja konealalta.

Sotavuosina hän toimi sotilaspastorina ja oli sotilasarvoltaan luutnantti.  Talvisodan aikana Korpijaakko toimi Laatokan Karjalassa JR 39:n sotilaspastorina., ja jatkosodan aikana hän toimi vuosina 1941-1944 Itä-Karjalan sotilashallinnon sosiaaliosaston päällikkönä.  Sotilasansioistaan hänelle myönnettiin VR 3, VR 4 tl.k. VR 4, Vm I, Vm 2, sotien mm.t: SPR am. ym. rintama- ja osasto m.

 Kuolema lento-onnettomuudessa ja lähisukulaisista 

Korpijaakko kuoli 30.9.1958 lento-onnettomuudessa Imatralla. Hänet on haudattu Kajaanin perhehautaan.

Korpijaakko oli naimisissa Liisa Alatalkkarin kanssa. Heille syntyi neljä lasta, kaksi poikaa ja kaksi tyttöä. Vanhin pojista oli lakimiehen koulutuksen suorittanut Mikko Korpijaakko, joka työurallaan toimi metsäteollisuuden työturvallisuuden kysymysten parissa.

 Teoksia 
 Pyhiä muistoja : herännäishenkisten kansanopistojen julkaisu, toimittanut O. Korpijaakko. Herättäjä, Lapua 1929
 Ääni kentältä : Rivejä kaatuneiden omaisille. WSOY 1942
 Asevelihenki. Asevelipapit ry, Helsinki 1943, 2. uudistettu painos 1944 
 Sortuuko Suomi? Asevelipapit ry, Helsinki 1944
 Tulessa ja pakkasessa: Laatokan koilliskulmalla 1939-1940. WSOY 1958, 2. painos 1959
 Kajaanin Sissi-Rykmentti: Piirteitä Kainuun osuudesta Suomen Vapaussotaan 1928

 Asiasta muualla 
 Suomen kirjailijat-tietokanta 
 Wiren, Edvin: Verraton tie. Diakonian raamatullinen pohja, historiallinen kehitys ja nykyiset työmuodot,  Wsoy, Helsinki, 1947
 Tauno Korpijaakko: 400 vuotta Stenius (Steen) sukua

Lähteet

Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Luokka:Herännäiset henkilöt
Luokka:Suomen oppilaitosten rehtorit
Luokka:Suomalaiset sotakirjailijat
Luokka:Viipurin kaupunginvaltuutetut
Luokka:Imatran kaupunginvaltuutetut
Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset
Luokka:Suomalaiset keksijät
Luokka:Lento-onnettomuudessa kuolleet
Luokka:Vuonna 1900 syntyneet
Luokka:Vuonna 1958 kuolleet