Bettina von Arnim

Elisabeth (Bettina) Catharina Ludovica Magdalena von Arnim, myös Anna Elisabeth, myös Bettine, o.s. Brentano) ; (4. huhtikuuta 1785 Frankfurtin vapaakaupunki – 20. tammikuuta 1859 Berliini, Preussin kuningaskunta) oli saksalainen kirjailija, salongin pitäjä, kuvanveistäjä, kuvittaja sekä muusikko ja huomattava saksalaisen kirjallisuuden romantiikan edustaja.

Hän oli yksi saksalaisen romantiikan merkittävimmistä hahmoista, joka muistetaan paitsi kirjoistaan ​​myös niiden heijastamasta persoonallisuudesta. Kaikki hänen kirjoituksensa, olivatpa niiden näennäiset teemat mitkä tahansa, ovat pohjimmiltaan omakuvia.

 Suku ja koulutus 
Bettina Brentano oli pohjoisitalialaisessa Tomazzossa lähellä Milanoa syntyneen vauraan kauppiaan ja pankkiirin, Trierin vaaliruhtinaskunnan salaneuvos Peter Anton Brentanon (1735–1797) ja Maximiliane Euphrosyne von La Rochen (1756–1793) kahdestatoista lapsesta järjestyksessään seitsemänneksi vanhin. Lisäksi hänellä oli viisi sisaruspuolta isän ensimmäisestä avioliitosta. Hänen äitinsä kuoli viimeisen lapsen syntymän jälkeen kun tyttö oli 10-vuotias. Isä meni kolmannen kerran naimisiin ja hänelle syntyi vielä kaksi sisaruspuolta. 

Äidin kuoltua isoäiti otti huostaansa nuorimmat lapset (Clemens 15 v., Kunigunde 13 v., Christian 11 v., Bettina 10 v., Lulu 8 v. ja Meline 5 v.) ja heidät sijoitettiin sisäoppilaitoksiin. Osan nuoruuttaan hän varttui Fritzlarin ursuliiniluostarissa 11-vuotiaaksi asti (1794–1796). Vanhempiensa kuoltua hän asui isoäitinsä, kirjailija Sophie von La Rochen luona sisartensa Sophien ja Melinen kanssa aluksi Offenbachissa ja myöhemmin Frankfurtissa. Isoäitinsä kuoleman jälkeen hän vaihtoi toistuvasti asuinpaikkaansa ja seurasi sisaruksiaan. Hän asui Kasselissa, josta hän vieraili Goethen luona ensimmäistä kertaa keväällä 1807, Münchenissä, Landshutissa ja muissa paikoissa.

Bettina opiskeli musiikkia Münchenissä vuosina 1808–1809 keskittyen pianonsoittoon, lauluun ja sävellykseen. Hän sai maineen erinomaisena lauluimprovisaattorina, mikä näkyy melodianpätkissä, joita hän myöhemmin kirjoitti muistiin eri muusikoiden avulla läpi elämänsä. 

Bettinan sisar Kunigunde Maria Ludovica Catharina 'Gunda' (1780–1863) oli vuodesta 1804 naimisissa oikeushistorioitsija, ministeri Friedrich Carl von Savignyn kanssa ja asui Marburgissa, jossa myös Bettina vieraili. Vuonna 1810 hän muutti von Savignyjen perässä Berliiniin. Hänen muita sisaruksiaan olivat suurkauppias Georg Michael Anton Josef Brentano (1775–1851) ja kirjailija, kustantaja Christian Brentano (1784–1851). 

 Avioliitto 
Bettina Brentano avioitui ajalleen varsin myöhään eli 25-vuotiaana protestanttisin menoin vuonna 1811 Berliinissä kirjailija, vapaaherra Achim von Arnimin kanssa,Brentano, Clemens, Tietosanakirja osa 1, palsta 1249, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 johon hän oli tutustunut vuonna 1801 Frankfurtissa veljensä Clemens Brentanon kautta.Arnim 3. Elisabeth (Bettina) von, Tietosanakirja osa 1, palsta 584, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 He muuttivat kahden vanhimman poikansa kanssa vuonna 1814 Wieperdsdorfin linnaan 80 kilometrin päähän Berliinistä. Bettina kuitenkin viihtyi paremmin Berliinin asunnossaan ja maalla asumiseen ja tilanhoitoon mieltynyt aviomies ei enää vuoden 1830 jälkeen vieraillut vaimonsa luona.

Avioliitto kesti kaksikymmentä vuotta, koki kriisin vuonna 1823 ja päättyi Achim von Arnimin äkilliseen kuolemaan sydänkohtaukseen 49-vuotiaana vuonna 1831. Avioliitosta syntyi seitsemän lasta. 
pienoiskuva|Bettina von Arnim, tuntemattoman taiteilijan postuumi muotokuva n. 1890.
pienoiskuva|Jäljennös Bettina von Arnimin öljymaalauksesta "Petrihaus" 1825. Rakennus, jonka vuonna 1820 rakennetti hänen veljensä Georg Brentano-Laroche on edelleen olemassa Brentano-puistossa Frankfurtissa.

 Kirjallinen ura 
Puolisonsa kuoltua vuonna 1831 Bettina von Arnim keskittyi kirjailijanuraansa. Von Arnim oli epätavanomainen jopa omalaatuisuuteen asti; oikukas, mutta uskollinen vaimo ja omistautunut äiti lapsilleen; herkkä ja intohimoinen, mutta mustasukkainen henkilökohtaisesta vapaudestaan; kykenevä innostuneeseen omistautumiseen, mutta uppoutunut omaan persoonallisuutensa kulttiin, joka lähenteli narsismia. Näitä luonteensa paradokseja hän heijasti kirjoihinsa. 

Hänen kolme tunnetuinta teostaan ​​ovat uudelleenjärjestettyjä ja retusoituja tallenteita hänen kirjeenvaihdostaan Johann Wolfgang von Goethen kanssa (Goethes Briefwechsel mit einem Kinde, 1835; "Goethen kirjeenvaihto lapsen kanssa"), Karoline von Günderroden kanssa (Die Günderode, 1840) ja veljensä Clemens Brentanon kanssa (Clemens Brentano’s Frühlingskranz aus Jugendbriefen ihm geflochten, wie er selbst schriftlich verlangte, 1844; ”Clemens Brentanon kevätseppele”).
pienoiskuva|Bettina von Arnim, paperinen siluettileikkaus “Jagdszene”.
Hänen toimittamansa teos on erikoinen sekoitus dokumentaatiota ja fiktiota, joka on kirjoitettu loistavan elävästi ja esteettömästi. Hänen äitinsä Maximiliane "Maxe" o.s. von La Roche, ja Goethe olivat olleet ystäviä ennen Maximilianen avioliittoa ja sen jälkeen. Tämä ystävyys päättyi äkillisesti, kun se herätti aviomiehen mustasukkaisuuden, ja 35 vuotta myöhemmin hänen tyttärensä otti äitinsä paikan. Von Arnim palvoi Goethea, joka oli 57-vuotias tavatessaan hänet ensimmäisen kerran ja oli usein käynyt Goethen äidin luona Frankfurtissa ja tallentanut tarinoita runoilijan lapsuudesta. Goethe käytti myöhemmin Bettina von Arnimin muistiinpanoja kirjoittaessaan omaelämäkertaansa Dichtung und Wahrheit. Hän jahtasi Goethea vuoteen 1811 asti, jolloin julkinen riita hänen ja Goethen vaimon Christiane Vulpiuksen välillä sai Goethen sanoutumaan irti hänestä.

Bettina von Arnim ilmaisi vähäosaisille myötämieliset polittiset näkemyksensä kahdessa Preussin kuningas Friedrich Wilhelm IV:n kunniaksi kirjoitetussa kirjassa: Dies Buch gehört dem König (1843; ”Tämä kirja kuuluu kuninkaalle”) ja Gespräche mit Dämonen (1852; ”Keskusteluja demonien kanssa”). 

Bettina von Arnim oli myös lahjakas kuvanveistäjä ja muusikko. Kykyjensä ja kiinnostuksen kohteidensa monimuotoisuudessa hän osoitti universaalisuutta, jota on pidetty saksalaisen romantiikan hengen tunnusmerkkinä. Hänen kotonaan pitämänsä kirjallinen salonki osoitteessa In den Zelten 5 oli aikansa Berliinin kulttuurielämän keskus ja jossa vierailivat mm. Grimmin veljekset.
pienoiskuva|Bettina von Arnimin talo Berliinissä, osoitteessa In den Zelten 5, jossa hän asui vuosina 1847-1859, piirustus tytär Armgart von Arnim.
pienoiskuva|Bettina von Arnim tekemänsä Goethe-muistomerkin ja Ariel-hahmonsa vierellä, Ludwig Emil Grimm 1838.

 Lapset 
Bettinalle ja Achimille syntyi seitsemän lasta, joista nuorin tytär Gisela von Arnim (1827–1889) saavutti myös myöhemmin vanhempiensa tavoin menestystä kirjailijana.

 Freimund Johann (5. toukokuuta 1812 – 2. maaliskuuta 1863)
 Siegmund Lucas (2. lokakuuta 1813 – 22. helmikuuta 1890), Preussin Tukholman lähettiläs
 Friedmund Anton Nepomuk (9. helmikuuta 1815 – 24. heinäkuuta 1883), satujen kerääjä
 Kühnemund Waldemar (24. maaliskuuta 1817 – 24. kesäkuuta 1835), runollisesti lahjakas, kuoli tapaturmaisesti 18-vuotiaana
 Maximiliane Marie ”Maxe” Catharine (23. lokakuuta 1818 – 31. joulukuuta 1894), kirjallisen salongin pitäjä, ⚭ kenraaliluutnantti, kreivi Eduard von Oriola
 Armgart Catharina (4. maaliskuuta 1821 – 17. tammikuuta 1880), kirjailija ja piirtäjä, ⚭ kreivi Albert Georg Friedrich von Flemming; heidän tyttäriään olivat kirjailijat Elisabeth von Heyking ja Irene Forbes-Mosse
 Ottilie Beate Gisela “Gisel” Walburgis (30. elokuuta 1827 – 4. huhtikuuta 1889), kirjailija, naimisissa runoilija Herman Grimmin kanssa

 Teokset 
 Goethes Briefwechsel mit einem Kinde, 1835 
 Die Günderode, 1840
 Dies Buch gehört dem König, 1843
 Clemens Brentanos Frühlingskranz, aus Jugendbriefen ihm geflochten, 1844
 Ilius Pamphilius und die Ambrosia, 1848
 An die aufgelöste Preußische National-Versammlung, Die Polenbroschüre, 1848
pienoiskuva|5 D-markan seteli, Deutsche Bundesbank, Frankfurt am Main,  1991.

 Kunnianosoitukset
pienoiskuva|Bettina von Arnim, Deutsche Bundespost Berlin 1985, Ludwig Emil Grimmin piirroksen mukaan.
Bettina von Arnimin nimeä kantavaa kirjallisuuspalkinto Bettina-von-Arnim-Preis'iä on jaettu vuodesta 1992 lähtien. Sitä jaettiin vuosittain vuoteen 1997 saakka, jonka jälkeen sitä on jaettu joka toinen vuosi. Saksan liittotasavallan entisen rahayksikön D-markan viiden markan seteliin von Arnim pääsi vuonna 1992. Seteli oli vihreänkeltainen, ja sen kääntöpuolta koristi Brandenburgin portti.

Hänen syntymänsä 200-vuotisjuhlan kunniaksi Deutsche Bundespost julkaisi Berliinissä erikoipostimerkin vuonna 1985.

Lähteet

 Aiheesta muualla 

 Dichterinnen.de: Bettina von Arnimin biografia 
 Deutsche Nationalbibliothekin luettelo Bettina von Arnim -aiheisesta kirjallisuudesta 

Luokka:Saksalaiset kirjailijat
Luokka:Romantiikan kirjailijat
Luokka:Vuonna 1785 syntyneet
Luokka:Vuonna 1859 kuolleet