Mallusjärvi

Mallusjärvi on Päijät-Hämeessä Orimattilassa Mallusjoen kylän ja Karkkulan välissä sijaitseva järvi. Se on Porvoonjoen vesistöalueen suurin järvi .

 Maantietoa 
Mallusjärvi on  pitkä,  leveä, ja sen pinta-ala on  eli . Se on muodostunut kallioisten ylänköalueiden väliin ja kaakossa Mallusjoen kylän ylänköalueen ja Kurpan taakse. Lähialueen laaksot ovat savikoita, mutta ylängöt ovat muinaisen meren aallokon huuhtomia mäkiä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari, joka sijaitsee pohjoisosan iträrannikolla rannan vieressä. Järvellä on lounaisrannikolla erityispiirteenä  pitkä ja  korkea Kotkanniemi. Sen suojaan jää matala Sammalistonlahti, joka on kilometrin pituinen. Se erottaa itäpuolella pienestä Kuorlahdesta  lyhyt ja leveä niemi. Kuorlahden itäpuolella sijaitsee Haapaniemi, joka nimestään huolimatta on peltomaata. Järven itäpää on pohjukkaan kapeneva lahti, nimeltään Kapee, josta järven laskujoki Vähäjoki alkaa.

Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Niiden mukaan järvi on melko tasapohjainen ja keskisyvänteessä on syvyysvaihtelua vain kolme metriä. Järven tilavuudeksi on määritetty  kuutiometriä eli , jolloin sen keskisyvyydeksi tulee . Järven syvyys on  ja tämä kohta sijaitsee Haapakallionniemen edustalla noin 200 metriä niemen kärjestä .

Järven rantaviivan pituus on . Järven rannikolla lähes veteen asti ulottuvat kylien peltomaat lukuun ottamatta lyhyitä kaistoja Kotkanniemellä, Aronperän rannoilla, seurakunnan leirikeskuksessa ja Kuorlahdella, sekä Kapeen pohjois- ja etelärannoilla. Järven rantoja ovat perinteisesti asuttaneet Mallusjoen, Sammaliston ja Karkkulan kyläyhteisöt. Niiden lisäksi on kartoissa Aronperä järven länsirannikolla. Järveä kiertää kylätiet, jotka alkavat järven idässä ohittavalta, Pukkilan ja Orimattilan toisiinsa yhdistävältä, yhdystieltä 1635. Mallasjoen länsipuolelta on myös paikallistie länteen Hautjärvelle ja valtatielle 4. Orimattilan seurakunnan leirikoti sijaitsee Kuorlahden itäpuolella niemenkärjessä.

 Luontoarvoja 
 Järvensuojelu 
Järven rehevöitymisen historian tutkimusta esiteltiin Helsingin yliopiston julkaisussa vuonna 2013. Niiden mukaan järvi olisi alkujaan ollut oligo-mesotrofinen. Järven ravinnetilassa tapahtui kuitenkin muutos 1700-luvun lopulla, jolloin kasvi- ja eläinplanktonin lajikirjon runsaussuhteet alkoivat muuttua. Eutrofiset lajit alkoivat menestyä ja vakiinnuttivat asemansa vuosikymmenten 1800–1850 aikana. Tähän liittyy maatalouden toiminnan ja ihmismäärän kasvuun, jotka voi katsoa aiheuttaneen muutokset. Kirkasvetinen järvi sameutui, koska lasku-uomien varsilta oli raivattu lisää viljelymaata ja eroosio irrotti savea järveen laskeviin ojiin. Rehevöityminen käynnistyi viimeistään 1850-luvulla ja jatkui 1900-luvun loppuun. Järven ravinne- ja levätilanne asettui eutrofisen hypertrofisen tilan välille pysyen siinä. Vasta 2000-luvun alussa käynnistettiin järvensuojelulliset toimet, jolla onkin ollut järven tilaan parantavia vaikutuksia.

Vuonna 1999 uutisoitiin järven kunnostustoimista, johon sisältyivät rantojen ruoppausta, vesikasvillisuuden niittämistä ja hoitokalastusta. Järvi otettiin vuonna 2012 mukaan järvien leväseurantaan.

 Lintujärvi 
pienoiskuva|Mallusjoen vanhanmetsän luontopolku.
Mallusjärvellä ei ole lintutornia. Peltomaiden järvenä sen vesi on saven samentamaa. Järven rannikko ovat yleensä jyrkkäpiirteisiä pelto-, kallio- tai metsärantaista. Sammalaistonlahti on poikkevasti rannikolla alava ja vedessä matala lahti, joka on kasvillisuudeltaan rehevä. Järven linnuston tyypillisiä pesimälajeja ovat laulujoutsen, valkoposkihanhi, tukkasotka, silkkiuikku, nokikana, rytikerttunen, naakka ja kottarainen. Siellä esiintyy myös haapana, lapasotka, alli, mustalintu, tuulihaukka, ampuhaukka, vesipääsky, punajalkaviklo, kalalokki ja harmaapäätikka. Lintujen tarkkailussa sopivia kohtia ovat esimerkiksi entisen sahan ranta, Sammalistonlahti, Mallusjoen seurakunnan leirikoti, Mallusjoen veneranta ja Mallusjoen vanha metsä järven eteläpuolella.

 Hydrologiaa 
Järven luusuassa Hakoistenkosken niskalla sijaitsee Hakoistenkosken vesilaitospato, jolla Vähäjoen virtausta säädellään. Patoa on suunniteltu muutettavaksi pohjapadoksi, jolla olisi kiinteä kynnyskorkeus.

Järven etelärannikolla Kuorlahden länsirannassa sijaitsee kiinteä mittausasema, jolla seurataan esimerkiksi vedenpinnan korkeuden vaihteluita. Mittausaseman mittaustietoja (N60) on seuraavassa esitelty vuosilta 1977–2024. Vedenkorkeus on ollut kartoissa  mpy. (N60 ), keskikorkeus (MW)  (N60, vuosina 1977–2010 ), keskiylikorkeus (MHW)  ja keskialikorkeus (MNW) . Suurin korkeus (HW)  on mitattu 17. huhtikuuta 1984 ja matalin korkeus (NW)  1. syyskuuta 2010. Vedenpinnan karttakorkeus (N2000) on nykyään .

 Vesistösuhteet 
Mallusjärvi sijaitsee Porvoonjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 18) Mallusjärven alueella (18.03), jonka Vähäjoen valuma-alueeseen (18.033) järvi kuuluu. Järven valuma-alueen pinta-ala on noin . Mallusjärvi on Vähäjoen valuma-alueen pääjärvi, johon kertyy kaikki latvahaarojen vedet. Luoteispäähän tulee Haaroinoja, jonka alkaa Kuustjärvestä, ja johon yhtyy Salusjärvestä alkava Huhdanoja. Sammalistonlahteen laskevat lyhyt Holinoja ja pitempi Halmaanoja. Mallusniemen kainaloon laskee monihaarainen Myllyoja. Järven laskujoki on Vähäjoki. Se on vain  pitkä peltojoki, joka yhtyy Porvoonjokeen Olviniemen ja Vähän Mallusjoen välissä.

 Historiaa 
pienoiskuva|Senaatin kartaston Orimattilan karttalehti (1870–1907).
Mallusjärvellä on asuttu kivikaudella useita asuinpaikkoja ja sekä yksi kvartsilouhos. Mallusjärvi on yksi niistä vähintään kahdeksasta järvestä, joita tiedetään lasketun 1800-luvulla. 

Vuosina 1855–1856 julkaistussa Kalmbergin kartastossa läänien raja seurasi ”Malluksjärven” kohdalla Porvoonjoen uomaa. Järven ympärillä sijaitsi kylät ”Malluks” (18 taloa), ”Karkola” (5 taloa) ja ”Sammalisto” (2 taloa) sekä Terriniemen kartano. Noin puolet rannoista olivat metsämaata ja loput pelto- tai niittymaata. Järven eteläpuolelta kulki Orimattilan ja Kaukalammen välinen maantie, josta haarautui Pukkilaan ja Porvooseen maantie. Laskujoen nimi oli tuolloin Hakoistenjoki ja siinä oli Hakoistenkoskessa kaksi vesimyllyä. Terriniemen kartanolla oli järvenrannassa tuulimylly. Seuraavassa Senaatin kartastossa (kuvituskartta oikealla), jonka laadittiin vuosina 1870–1907, riippuen seudusta, oli peltoalaltaan laajempi. Kylien nimistä ”Karkkulan” ja ”Mallusjoen” olivat muuttuneet. Järven pohjoisrannassa sijaitsi saarimainen niemi. Kun miettii järvenlaskua, voisi saari osoittaa sen tapahtuneen 1850-luvun jälkeen, mutta Kalmbergin kartastoon ei voi luottaa. Vuonna 1912 julkaistussa Porvoon ja Loviisan seudun taloudellisessa kartassa saarimainen niemi on edelleen niemi ja vedenpinnan korkeudeksi on merkitty . Järven nimi on tässä kartassa ”Mallusjärvi”.

Vuoden 1963 peruskartassa on on järven vedenpinnan korkeudeksi merkitty  mpy. Aiemmin niemenä kerrottu pohjoisrannan kohde on nyt saarena. Järven ympäri pääsee nyt kyläteitä pitkin. Kartanon paikalla olevaa taloa kutsutaan kartassa ”Mellusniemen” nimellä. Pohjoisrannassa Haaraojansuulla sijaitsi kartan mukaan sahalaitos. Laskujoen nimi on vuoden 1963 kartassa ”Mallusjoki” , mutta seuraavassa vuoden 1978 kartassa ”Vähäjoki”. 

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 




Luokka:Mallusjärven alue
Luokka:Orimattilan järvet
Luokka:Valtakunnallinen levänseuranta