Andien lento-onnettomuus 1972

Andien lento-onnettomuus 1972 tapahtui 13. lokakuuta Chilen ja Argentiinan rajalla, kun amatöörirugbyjoukkueen pelaajia ja heidän läheisiään kuljettanut lentokone syöksyi maahan vuoristoisella alueella. Onnettomuudessa kuoli heti 12 ihmistä, ja suuri osa 33 eloonjääneestä loukkaantui. Eloonjääneet turvautuivat ravinnon puutteen vuoksi kannibalismiin selviytyäkseen.

Kaksi eloonjäänyttä patikoi kymmenen päivää apua etsiäkseen, ja yli kahden kuukauden kuluttua 14 muuta eloonjäänyttä haettiin turvaan. Onnettomuuden syynä pidetään lentäjän väärää olettamusta koneen sijainnista. Hän luuli sen jo ylittäneen Andit, vaikka kone lensi yhä vuoristossa.

 Lennon vaiheet 

Lento 571 nousi 12. lokakuuta 1972 Carrascon kansainväliseltä lentoasemalta, joka sijaitsee Montevideossa, Uruguayn pääkaupungissa. Lentokone oli Uruguayn ilmavoimille kuulunut Fokkerin valmistama kaksimoottorinen potkuriturbiinikone, konetyypiltään FH-227D. Lento kuljetti Old Christians Clubin amatöörirugbyjoukkueen 19:ää pelaajaa, jotka olivat matkalla näytösotteluun Santiagoon Chileen. Matkustajiin lukeutui myös pelaajien ystäviä ja perheenjäseniä, jotka oli kutsuttu mukaan lentokoneen vuokraamisesta aiheutuneita kuluja jakamaan. Lennolla oli yhteensä 40 matkustajaa ja viisi miehistön jäsentä.

Lento joutui laskeutumaan huonon sään vuoksi Mendozan kaupunkiin Argentiinaan. Matka jatkui seuraavana päivänä kello 14.18. Santiago sijaitsee Mendozan länsipuolella, mutta miehistö joutui lentämään ensin etelään matalamman vuoristosolan läpi, sillä konetyyppi ei pystynyt lentämään yli 6 900 metrin korkeudella. Noin tunti lähdön jälkeen koneen lentäjä ilmoitti lennonjohtoon, että kone oli lentämässä matalamman Planchónin vuoristosolan läpi. Hetkeä myöhemmin hän kertoi saapuneensa Chileen, Curicón kaupunkiin, joka sijaitsee noin 178 kilometriä Santiagosta etelään. Lentäjä oli kääntänyt kurssin kohti pohjoista, mutta oli arvioinut koneen sijainnin väärin, ja se lensi edelleen Andien yllä. Lennonjohto ei tiennyt lentäjän erehdyksestä ja antoi tälle luvan aloittaa laskeutumisen.

Kone törmäsi vuoreen noin kello 15.30 ja menetti ensin oikean siipensä. Hetkeä myöhemmin myös vasen siipi ja perä irtosivat. Lopulta kone iskeytyi 350 kilometrin tuntivauhdilla lumiseen vuorenrinteeseen. Se jatkoi matkaansa kilometrin verran syrjäiseen laaksoon, joka sijaitsee Argentiinan puolella, Chilen rajan läheisyydessä.

 Törmäyksen jälkeen 
pienois|vasen|Onnettomuuskoneen osia törmäyspaikalla.
Onnettomuuskoneen etsintä aloitettiin, mutta koneen viimeisin ilmoitettu sijainti osoittautui virheelliseksi. Pelastustoimet siirtyivät Andeille, ja eloonjääneet kertoivat myöhemmin nähneensä useita koneita. Onnettomuuspaikka oli kuitenkin vaikea nähdä, koska kone oli väriltään valkoinen. Vuoriston ankarien olosuhteiden vuoksi uskottiin, ettei eloonjääneitä olisi. Eloonjääneet kuulivat koneen radion kautta, että etsinnät keskeytettiin kahdeksan päivän kuluttua.

Onnettomuudessa kuoli 12 ihmistä, ja suuri osa 33 eloonjääneestä loukkaantui. Onnettomuuspaikka sijaitsi 3 500 metrin korkeudessa. Olosuhteet olivat lumiset, lämpötila 30 astetta pakkasen puolella ja ohut vuoristoilma vaikeutti hengitystä. Koneen runko oli suurimmaksi osaksi ehjä, mutta se tarjosi vain heikkoa suojaa säätä vastaan. Lennolla oli mukana vain vähäinen määrä ravintoa, enimmäkseen suklaapatukoita ja viiniä, ja ne loppuivat noin viikossa. Myös koneen istuinten nahkaa ja pehmusteita yritettiin käyttää ravintona. Pitkän pohdinnan jälkeen eloonjääneet turvautuivat kannibalismiin. Seuraavien viikkojen aikana kuusi heistä kuoli, ja kahdeksan seuraavaa sai surmansa 29. lokakuuta tapahtuneessa lumivyöryssä, joka täytti suuren osan koneen rungosta.

Monet eloonjääneet olivat tutkineet aluetta, jotta he löytäisivät pelastusreitin. Kolme selviytynyttä – Roberto Canessa, Fernando ”Nando” Parrado ja Antonio ”Tintin” Vizintín – lähtivät 12. joulukuuta hakemaan apua, kun 16 oli vielä elossa. Vizintín palasi takaisin hylyn luo, sillä matkasta oli tulossa odotettua pidempi, ja hän halusi jättää toisille enemmän ravintoa. Kesä oli tehnyt olosuhteista hieman helpompia, mutta patikointi oli silti vaikeaa. Kaksikko kuvitteli koneen olevan lähellä Curicón kaupunkia, joka oli todellisuudessa 89 kilometrin päässä. Canessa ja Parrado vaelsivat kymmenen päivän aikana yli 60 kilometriä, kunnes he löysivät tiensä joelle, jonka toisella puolella oli chileläinen karjapaimen. Hän ei kuullut avunpyyntöä joen kohinan vuoksi, mutta seuraavana päivänä kaksikko heitti joen yli kirjeen, jossa he kertoivat onnettomuudesta. Paimenet ilmoittivat viranomaisille, ja seuraavana päivänä kaksi helikopteria lähetettiin onnettomuuspaikalle. Ne kuljettivat kuusi eloonjäänyttä turvaan, mutta vaikeiden sääolosuhteiden vuoksi kahdeksan muun pelastaminen jäi seuraavaan päivään.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Onnettomuuskone (Uruguayn ilmavoimien kuva) (pilotoviejo.com)
Kampf ums Überleben                        -               Die Kannibalen von Flug 571 (2007)  (spiegel.de)

 Kirjoja 
Lopez, Enrique Hank: They Lived on Human Flesh, 1973.
Read, Piers Paul: Alive: The Story of the Andes Survivor, 1974.
Parrado, Nando: Miracle in the Andes: 72 Days on the Mountain and My Long Trek Home, 2006.

 Elokuvia 
Elossa! (Los supervivientes de los Andes), 1976, ohjaus René Cardonan
Elossa (Alive), 1993, ohjaus Frank Marshall
Society Of The Snow, 2023, ohjaus Juan Antonio Bayona

 Dokumenttielokuvia 
Alive: 20 Years Later, 1993
Stranded: I Have Come from a Plane That Crashed on the Mountains, 2007
Trapped: Alive in the Andes, 2007
I Am Alive: Surviving the Andes Plane Crash (suom. Selviydyin Andien lento-onnettomuudesta), 2010

Alive: The Andes Accident 1972   (viven.com.uy)
Viven! El Accidente de Los Andes   (viven.com.uy)

Luokka:Vuoden 1972 lento-onnettomuudet
Luokka:Lento-onnettomuudet Argentiinassa
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit