Adpositio

Adpositio (joskus myös p-positio) on yleisnimitys funktiosanoille, joilla ilmaistaan nominin tai nominilausekkeen semanttista roolia tai tehtävää lauseessa. Termi adpositio kattaa sekä nominilausekkeen jäljessä sijaitsevat postpositiot (kuten suomen talon takana) että nominilausekkeen edellä sijaitsevat prepositiot (kuten ruotsin bakom huset tai englannin behind the house). Samoin se kattaa muut harvinaisemmat sijaintityypit kuten sirkumpositiot (ne sijaitsevat täydennyksensä molemmin puolin) tai ambipositiot (ne voivat sijaita täydennyksensä jommallakummalla puolella, kuten esimerkiksi suomen läpi: läpi metsän ~ metsän läpi).

 Yleistä 
Adpositiot määritellään perinteisesti sanaluokaksi, johon kuuluu itsenäisiä sanoja (näin adpositiot erotetaan esimerkiksi sijapäätteistä, joilla voi olla samantapaisia tehtäviä). Ne liittyvät nominiin tai nominilausekkeeseen ja ilmaisevat sen kieliopillista tai merkityssuhdetta lauseen muihin jäseniin, usein verbiin (niiden avulla voidaan ilmaista esimerkiksi tapahtumapaikkaa tai -aikaa: lapset leikkivät talon takana / koulun jälkeen) mutta myös nomineihin (esimerkiksi omistajaa ilmaisevat adpositiot kuten englannin prepositio of: the roof of the building ’rakennuksen katto’).

Adpositioita sanaluokkana ei esiinny kaikissa maailman kielissä mutta kuitenkin useimmissa niistä. Täysin vailla adpositioita olevia kieliä tunnetaan etenkin Pohjois-Amerikasta ja Australiasta. Adpositioiden sijaintityypin on todettu korreloivan kielen sanajärjestyksen kanssa: kielissä, joissa objekti tyypillisesti on verbin edellä, adpositiot ovat useammin postpositioita, kun taas kielissä, joissa objekti yleensä seuraa verbiä (esimerkiksi englanti tai ruotsi), käytetään yleensä prepositioita.

Adpositioiden määrä eri kielissä vaihtelee suuresti. Euroopan kielissä niitä on tyypillisesti joitakin kymmeniä, mutta useissa kielissä voidaan väittää adpositioiden olevan avoin luokka, sillä niitä syntyy jatkuvasti kieliopillistumalla. Tunnettu esimerkki tästä on sijaintia ilmaisevien adpositioiden kieliopillistuminen ruumiinosien nimityksistä (esimerkiksi suomen rinnalla, viron kõrval ’vieressä’, ”korvalla”). Adpositioiden raja on epäselvä myös adverbien suuntaan. Esimerkiksi suomessa monet adpositiot voivat toimia myös adverbeina (paikka on lähellä koulua; ajaa vaarallisen lähellä).

 Adpositiot suomessa ja suomen sukukielissä 
Uralilaisten kielten adpositiot ovat yleensä postpositioita. Tästä poikkeuksena ovat vain itämerensuomalaiset ja saamelaiskielet, joissa postpositioiden lisäksi esiintyy myös prepositioita. Tämmöinen sekatyyppisyys on maailmanlaajuisessa vertailussa suhteellisen harvinaista. Prepositioita on adpositioista vähemmistö, ja ne eroavat postpositioista myös täydennyksensä muodon suhteen: itämerensuomalaisten kielten postpositioiden täydennys on yleensä genetiivisijassa (sodan jälkeen, vir. sõja pärast ’sodan takia’), prepositioiden yleensä partitiivissa (ennen sotaa, vir. pärast sõda ’sodan jälkeen’).

Suomen kieliopissa adpositiot määritellään taipumattomiksi tai vaillinaisesti taipuviksi sanoiksi, joilla ilmaistaan olion tai asian suhdetta johonkin toiseen entiteettiin ja jonka täydennyksenä on tietyssä sijassa oleva nominilauseke. Adpositio ja sen täydennys muodostavat adpositiolausekkeen, joka toimii lauseessa tyypillisesti adverbiaalina. Täydennys on yleensä genetiivissä tai partitiivissa, joskus myös illatiivissa (esim. hintoihin nähden), allatiivissa (1900-luvulle mennessä), elatiivissa (menestyksestä johtuen), ablatiivissa (juhannukselta alkaen) tai nominatiivissa (hetki sitten). Genetiivitäydennyksen voi korvata pelkkä possessiivisuffiksi (tulen luoksesi).

Adpositiot täydentävät sijamuotojen ilmaisumahdollisuuksia esimerkiksi ilmaisemalla suhteellista sijaintia (lähellä asemaa, talojen välissä, makuuhuoneen alapuolella). Niillä voidaan myös monipuolisesti ilmaista esimerkiksi ajankohtaa (hän tulee kuun alussa ~ lopussa ~ puolivälissä), välinettä (apurahan turvin, kahvin voimalla), arvoa (miljoonan markan verran ~ edestä ~ arvosta) tai syytä (kuolla stressin seurauksena). 

Muodoltaan suomen adpositiot voidaan jakaa kolmeen tyyppiin: vaihtelemattomiin ja nykykielen kannalta taivuttamattomiin (esim. ennen, kanssa, ohi), yhtenä tiettynä taivutusmuotona adpositioksi kiteytyneisiin (esim. nojalla, johtuen, mennessä) sekä vaillinaisesti taipuviin. Vaillinaisesti taipuvilla on usein sarja paikallissijaisia muotoja (esim. päässä : päästä : päähän : päällä : päältä : päälle).

Lähteet

Luokka:Sanaluokat
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit