Versailles’n palatsin puisto

Versailles’n palatsin puisto () on kuuluisa ranskalainen puisto, joka sijaitsee Versailles’ssa Yvelinesin departementissa, noin 15 kilometrin päässä Pariisista. Puisto ja sen laidalla sijaitseva Versailles’n palatsi ovat kuuluneet vuodesta 1979 Unescon maailmanperintöluetteloon. Suojeltu ydinalue oli aluksi 815 hehtaaria, mutta vuoden 2007 laajennuksen jälkeen se käsittää 1 070 hehtaaria.Versailles’n palatsin ja puiston sivu Unescon Maailmanperintöluettelon sivuilla

Puisto tunnetaan arkikielessä myös Versailles’n puutarhana (Le jardin de Versailles), mutta nimitys on liian yksinkertaistava. Kaikilta sivuiltaan suljettuun puistoon kuuluu nimittäin lukuisia rakennuksia ja useita puutarhoja, joiden pinta-ala on yhteensä noin 90 hehtaaria. Puiston rakennuskantaa ovat Versailles’n palatsi, Petit Trianon, Grand Trianon sekä useita rakennuksia sisältävä La Hameau de la Reine maalaiskylä. Puutarhoja ovat André Le Nôtren suunnittelema muotopuutarha, molempien Trianon palatsien puutarhat, Marie Antoinetten kiinalais-englantilainen puutarha ja kuninkaan keittiöpuutarha (Le potager du roi). Puistoon kuuluu myös kaksi suurta vesialuetta: lähellä keskiakselin länsipäätä sijaitseva Suuri kanava (Le Grand Canal) ja Sveitsiläiskaartin vesiallas (Le pièce d'eau des Suisses) melko lähellä palatsin eteläistä siipeä.

Loppuosan puiston alueesta muodostavat metsäiset alueet ja viljelykset, joita halkovat leveät ja suorat puistokäytävät. Täältä saa alkunsa Mauldre-joesta haarautuva Gally, jonka vesi kulkee Suuren kanavan kautta ja siitä länteen. Puistoa rajaavat idässä Versailles’n ja Le Chesnay’n kaupunkirakenteet, pohjoisessa Chèvreloupin arboretum ja idässä Versailles’n tasanko, joka on merkittäväksi luokiteltu kulttuurimaisema. Etelässä rajana on erilaisia istutuksia, Satoryn ja Versailles’n metsä, Ranskan maatalouden tutkimuskeskus sekä merivoimille kuuluva sotilasalue.

pienoiskuva|Mauldre-joen vesistö ja Versailles’n kylän sijainti

Historia

 Alussa autiota, mutta runsaasti riistaa 

Versailles’n palatsin puisto rakennettiin maisemaan, jossa vielä Henrik IV:n aikana oli vain sadan savun eli talouden asutus nimeltään Versailles, Trianon-kyläpahasen lähellä. Maisema ei ollut ruma, mutta se oli tuolloin lähes autio: lampia, nummea, suota ja pieniä metsiköitä.Maurois, s. 5. Riistaa oli runsaasti ja myöhemmin juuri se houkutteli metsästystä rakastavan Ludvig XIII:n viettämään siellä aikaansa. Kun kuningas oli metsästysretkillään saanut tarpeekseen seudun huonoista majoitusvaihtoehdoista, hän rakennutti vuonna 1624 ensimmäiset rakennukset Versailles’hin. Vaikka hallitsijan maanomistus kasvoi pian 40 hehtaariin, tilan luonnonkivestä ja tiilestä tehdyt rakennukset olivat vielä vuonna 1627 niin vaatimattomia, ettei sellaisten rakennuttamisella alempisäätyinen aatelismieskään olisi ylpeillyt.

Vähitellen Ludvig XIII laajensi omistuksiaan Trianonin kylään asti ja kaivautti ensimmäisen vesiaiheen, josta tuli myöhemmin Apollonin suihkulähde (Le bassin du char d'Apollon). Hänen puutarhurinsa piirsivät puistokäytäviä, koristeellisia istutusalueita ja loivat perustan puiston keskiakselille. Kun istutusalueelle oli vuonna 1631 pystytetty arkkitehti Le Royn suunnittelema kaunis julkisivu ja kaksi sivurakennusta, tilasta alettiin puhua miellyttävänä vierailukohteena.Maurois, s. 6. Kahden uuden rakennusmassan väliin, kaarikäytävien muodostaman alakerroksen alapuolelle, syntyi suorakaiteen muotoinen terassi. Puistoon rakennettiin eläintarha, jossa oli eurooppalaisten eläinten lisäksi jopa kameleita ja norsuja.Maurois, s. 14.

Myös kruununprinssi ihastui isänsä huvilaan, aluksi lähimetsien rikkaan eläimistön vuoksi. Yhtenä syynä oli myös alueen yksityisyys, vastakohtana hovin ristiriitoja tulvivaan Louvren palatsiin. Nuori kuningas, 22-vuotias Ludvig XIV alkoi oleskella Versailles’ssa aikaisempaa selvästi enemmän avioiduttuaan Espanjan kruununprinsessa Maria Teresian kanssa.


 Uudistus loisteliaaseen tyyliin 

Laajemmat rakennustyöt käynnistyivät, kun Ludvig XIV määräsi Versailles’n tilan hovin vakituiseksi asuinpaikaksi. Rakennuksia laajennettiin vuosina 1661–1688 arkkitehtien Le Vaun ja Mansartin johdolla rakennusryhmäksi, jonka loistelias barokin lopulle sijoittuva tyyli tuli myöhemmin tunnetuksi tilaajansa nimellä, style Louis XIV eli Ludvig XIV:n tyyli.

Alkusysäyksenä laajoille muutostöille uskotaan olleen kuninkaan vierailu talousministerinsä Nicolas Fouquet’n luona tämän omistamassa Vaux-le-Vicomten linnassa 17. elokuuta 1661. Tässä silloin Ranskan hienoimmaksi sanotussa linnassa järjestettiin illalliset, joiden vertaisia kuningas ei ollut omassa hovissaan saanut nauttia. Myös linnan puutarha oli tunnettu kauneudestaan. Sen oli suunnitellut maisema-arkkitehti André Le Nôtre. 

Le Nôtre työskenteli Versailles’n puutarhojen hyväksi yli 30 vuotta vuosina 1662–1693. Häntä kuvattiin rehelliseksi, tarkkuuteen pyrkiväksi ja suoraluontoiseksi mieheksi, joka pyrki vain auttamaan luontoa ja tuomaan esille sen todellisen kauneuden mahdollisin pienin kustannuksin.Maurois, s. 33.

Vuonna 1664 Versailles’hin oli jo luotu 600 hehtaarin kokoinen,Maurois, s. 11. ”pieneksi” sanottu puisto, jossa oli runsaasti istutusalueita, vesialtaita ja avoimia näkymiä. Hiukan myöhemmin puiston pinta-ala oli runsaat 1 700 hehtaaria ja se ympäröitiin muureilla. Kuninkaan lempiharrastusta metsästystä varten tarvittiin kuitenkin vielä 7 000 hehtaarin kokoinen ”iso puisto”, jossa oli viivasuoria, suihkulähtein ja patsain koristettuja teitä kymmeniä kilometrejä. Puiston ympärysmuurin pituus oli 43 kilometriä.

Tuleva palatsi sijaitsi kumpuilevassa maastossa vetisen maan ympäröimänä. Töiden jo alettua arvostelijat sanoivat rakennuspaikkaa maailman ikävimmäksi ja epäkiitollisimmaksi. Valtiovarainministeri Colbertin mukaan jälkimaailma arvottaisi nuorta Ludvig XIV:tä tämän elämän aikana rakennutettujen hienojen talojen mukaan. Siksi Colbert moitti kuningasta vakavasti Versailles’n rakennushankkeesta koettaen saada hänet luopumaan siitä Louvren, ”maailman varmasti hienoimman” palatsin, hyväksi: ”Voi, mikä sääli, että kuninkaista suurinta ja hyveellisintä mitattaisiin Versailles’n mukaan.”

Kuningas ei suinkaan luovuttanut, vaan antoi siirtää Vaux’n linnasta tuhansia puita, jotka istutettiin Versailles’in toteuttamaan Le Nôtren suunnitelmia pitkistä perspektiivilinjoista. Kun kesällä 1664 järjestettiin suuri puutarhajuhla, palatsin työt olivat kesken ja vierailemaan tullut hoviväki kiukustunut, mutta kokonaisuus valloitti heidät. Puutarhan symmetria, sen somisteet, kävelyreittien kauneus, lukemattomat kukat sekä appelsiinipuut loivat ainutlaatuisen kokonaisuuden. Kukkulat oli tasoitettu ja metsään oli sijoitettu bosketteja, patsaita ja suihkulähteitä.Maurois, s. 15.

Ensimmäisen laajennuksen jälkeen vanhasta metsästyslinnasta ja sen lähialueista rakennettiin antiikin taiteiden ja kulttuurin hengessä uusi pääkaupunki kuninkaan hoville ja hallitukselle. Rakennus- ja muutostyöt kestivät vajaat kahdeksan vuotta, majoitettavia ihmisiä oli noin kymmenen tuhatta.Maurois, s. 24.

Hovin muuttaessa linnaan 6. toukokuuta 1682 palatsi, kaupunki ja puisto olivat edelleen lähinnä jättiläismäinen työmaa. Sen laajuutta kuvaavat tiedot työntekijöiden määrästä: 27. elokuuta 1684 kuluneen viikon aikana työssä oli ollut 22 000 miestä ja 6 000 hevosta, toukokuussa 1685 työmiehiä oli ollut 36 000.Maurois, s. 47.

 Ilmaa ja aurinkoa kansalle 

Kuningas osallistui aktiivisesti palatsin ja sen puutarhan koristamiseen seuraten työmaan etenemistä myös paikan päällä. Hänen tahdostaan muun muassa Tanskasta tuotiin joutsenia Suureen kanavaan. Kuninkaalta tuli ehdotuksia erityisesti boskettien sijoitteluun ja koristelun suunnitteluun. Näiden suhteen puutarhaa suunniteltiin vielä myöhemminkin yhä uudelleen.Maurois, s. 37–38.

Ludvig XIV oli auringonvalon ja raittiin ilman ystävä, joka ei pelännyt kylmää tai sadetta, vaan lähti ulos joka säällä, ei vain terveyttä hoitaakseen, vaan levätäkseen ja rentoutuakseen.Maurois, s. 54. Hän metsästi aktiivisesti ja kävi säännöllisesti kävelyillä puistossa ja puutarhoissa. Olisi kuitenkin virhe luulla, että Versailles olisi ollut vain kuninkaan ja hänen lähimpiensä, tai hovin jäsenten käytössä. Ludvig XIV näki omaa makuaan ja valtaansa yksityiskohtaisesti heijastelevassa kokonaisuudessa vallankäytön välineen, joka jokaisen piti päästä näkemään omin silmin. Kävijöiltä vaadittiin vain säädyllistä pukeutumista ja heitä varten oli järjestetty kuljetus Pariisista kaksi kertaa päivässä.Maurois, s. 42–43.
keski|pienoiskuva|600x600px|Versailles'n puiston kartta, Jean Delagrive 1746

 Puiston tärkeimmät rakennelmat 

 Suuri kanava – Le Grand Canal 

Suuri kanava on ristinmuotoinen vesiaihe, joka on pinta-alaltaan 23 hehtaaria ja pituudeltaan 5,5 km. Le Nôtre suunnitteli maaston muodon ja puiston rakenteet niin, että vaikka kanavalta linnaan on kolmisen kilometriä, se näyttää linnasta katsottuna olevan lähellä.Brix, s. 106. Sieltä katsottuina vesialtaat näyttävät myös samankokoisilta, vaikka ne ovat todellisuudessa erikokoisia.

 Versailles’n linnan puutarhat 
Puutarhoja ovat André Le Nôtren suunnittelema muotopuutarha, Grand Trianonin ja Petit Trianonin palatsin ranskalaiset puutarhat, Petit Trianonin Marie Antoinetten englantilais-itämainen puutarha ja kuninkaan keittiöpuutarha (Potager du Roi).

 Bosketit – Les bosquets 

Versailles’n bosketteja kutsuttiin aikaisemmin nimellä ”vihreät huoneet”. Ne koostuivat käytävien muodostamista labyrinteista, jossa korkeat pensasaidat kätkivät esimerkiksi vesialtaita, puutarhoja tai köynnösten rajaamia "ulkoilmanäyttämöitä". Seinät loivat rauhallisen ja intiimin tilan, joka oli vastakohtana kuninkaalliselle puistokäytävälle. Monet bosketit oli somistettu näyttävästi ja niitä muunneltiin kuninkaan mielitekojen mukaan.Maurois, s. 36.

pienoiskuva|Bosketti Bains d’Apollon
Luettelo bosketeista
Apollonin kylpy - Bosquet des Bains d’Apollon
Kupolit - Bosquet des Dômes
Encelade - Bosquet de l’Encelade
Kuningattaren bosketti (vanha labyrintti) - Bosquet de la Reine (ancien Labyrinthe). Le Nôtren luodessa tämän bosketin vuonna 1665, se suunniteltiin ensin yksinkertaiseksi labyrintiksi, joka on perinteinen ranskalaisessa puutarhassa. Muutamaa vuotta myöhemmin se täydentyi kirjailija Charles Perrault'n ideoimana Aesopoksen faabeleitten teeman mukaan tehdyllä koristelulla. Aesopoksen kalliojalustalle asetetun patsaan vieressä oli Amorin patsas, kädessään Ariadnen lanka. Tämä "opetuksellinen" bosketti, jossa oli edustettuna 39 faabelia suihkulähteinä eri puolilla labyrinttia, oli tarkoitettu dauphinin eli kruununperijän koulutukseen. Jokainen etappi edusti askelta kohti viisautta ja labyrintin muoto sen etsintää. Vaikeasti huollettavana (333 eläinveistosta tehtiin maalatusta metalliseoksesta) labyrintti poistettiin vuonna 1778 Marie Antoinetten englantilaisen puutarhan Kuningattaren bosketin tieltä.
pienoiskuva|left|Bosketti Tanssiaissali
 Tanssiaissali tai Kallioaihe bosketti - Bosquet de la Salle de Bal, ou Bosquet des Rocailles. Tämä on bosketeista tunnetuin. Korkeita rappusia muistuttavat viherpengerrykset reunustavat tanssilattiaa. Joihinkin vesiputouksen kahdeksaan marmoriportaaseen on käytetty Île-de-Francen alueen myllynkiviä, jotka antavat oman sävynsä veden solinaan. Bosketin koristamiseen on käytetty Madagaskarilta tuotuja kotilonkuoria ja sinistä koristekiveä, lapislatsulia. Le Nôtren kuoleman jälkeen hänen seuraajansa Jules Hardouin-Mansart poisti vuonna 1707 tanssilattiaksi tarkoitetun pienen kaksitasoisen saaren, jonne johti kaksi siltaa. Tuolloin Aurinkokuningas oli jo lähes 70-vuotias, eikä enää tanssinut näyttämökuvaelmissa itse vaan antoi esiintymisen ammattitanssijoille eli hovibaletille.
pienoiskuva|Pylväikkö Versailles’n puistossa

Kuninkaan puutarhassa sijaitseva Kolme suihkulähdettä bosketti – Bosquet des Trois Fontaines restauroitiin vuonna 2005 käyttämällä alkuperäisten käsityöläismestareiden työtekniikoita. Saumaus on tehty lyijyllä, kuten Ludvig XIV:n aikana.
Riemukaari bosketti – Bosquet de l’Arc de Triomphe
Kruununprinssin bosketti – Bosquet du Dauphin
Girandole'n (Haarakynttelikön) bosketti – Bosquet de la Girandole
Pylväikköbosketti – Bosquet de la Colonnade
Kastanjabosketti – Salle des Marronniers
Vihreän pyöröaukion bosketti (entinen vesinäyttämö) – Bosquet du Rond Vert (ancien théâtre d’Eau)
Tähtibosketti – Bosquet de l’Étoile

 Vesialtaat ja suihkulähteet 

pienoiskuva|Bosketti Apollonin kylpy, Versailles’n puutarha

Aurinkokuninkaan aikana puutarhoissa oli 1 600 vesisuihkua, jotka muodostivat suihkulähteitä. Ne kuluttivat 6 300 m³ vettä tunnissa. Tärkeimmät niistä ovat Neptunuksen, Apollonin ja Leton suihkulähteet (Le bassin du Neptune, Le bassin du char d'Apollon ja Le bassin de Latone), joissa on veistosryhmä vesialtaan keskellä. Suurimmassa Neptunuksen suihkulähteessä on 101 vesisuihkua. Suihkulähdejärjestelmän suunnittelivat italialaisen Francinin perheen jäsenet.    

Nykyisin vain neljäsosa niistä toimii, ja osa niistäkin ainoastaan Vesimusiikkipäivien aikana. Veden saaminen puiston altaisiin oli suuri haaste 1600-luvulla. Puiston alla kulki 30 kilometriä lyijystä ja valuraudasta tehtyjä vesiputkia. Palatsin tasakatoilla oli vesisäiliö. Sieltä vesi juoksi painovoimaisesti alemmalla tasolla sijaitseviin puutarhoihin. Terassien alla oli lisää vesisäiliöitä. Puiston lähellä sijaitseviin lampiin rakennettiin vedensiirtojärjestelmä, jota kutsuttiin ”Aurinkokuninkaan joeksi”. Lisää vettä saatiin Bièvre-joesta ja vuonna 1685 Marlyn pyöräkoneisto käänsi Seinen vettä kohti 150 metriä alempana olevia Versailles’n vesialtaita. Kaikkiaan vesialtaat pitivät sisällään parhaimmillaan 250 000 m³ vettä. Ludvig XIV suunnitteli jopa Euren kanavan suunnan muuttamista, mutta tästä luovuttiin.  
pienoiskuva|Marlyn pyöräkoneisto, La machine de Marly, n. vuonna 1700
Marlyn pyöräkoneisto, la machine de Marly, oli paikallinen nähtävyys, joka mainittiin kaikissa matkaoppaissa. Sitä rakennettiin kaksi vuotta 8 000 työmiehen voimin ja se vihittiin käyttöön kesäkuussa 1684. Neljätoista siipiratasta käsittävän koneiston suunnitteli lukutaidoton, mekaanisia ja kaivoslaitteita aiemmin suunnitellut liègeläinen puuseppä Rennequin Sualem. Työstään Sualem aateloitiin ja hän sai 1 800 livren vuosieläkkeen. Puinen koneisto oli erittäin herkkä kulumisille ja vioille, sitä huolsi jatkuvasti 50 miestä. Se nosti 3 200³ vettä vuorokaudessa, vain kuusi kertaa enemmän kun arkkitehti Louis Le Vaun suunnittelema ensimmäinen käsipumppu.  

Yhtä pientä suihkulähteen vesisuihkua varten kuninkaan huoneiston edessä tarvittiin 150 hevosta pyörittämään vettä nostavia siipirattaita. Koko Versailles'hin käytetyistä varoista, mukaan luettuina rakennukset ja linna, suihkulähteet muodostivat kolmasosan. Lyijyputkien hinnaksi tuli 7 miljoonaa livreä. Allasjärjestelmän ylläpito tuli kalliiksi ja vuonna 1689 enää vain 15 vesiallasta oli käytössä, joiden yhteistilavuus oli 175 000 m³.  
pienoiskuva|Apollonin allas, Versailles’n puisto
Versailles’n tärkeimmät vesialtaat:
Bassin de Cérès 
Bassin du Dragon
Bassin de Flore
Bassin de Latone 
Bassin de Neptune
Bassin des Nymphes de Diane 
Bassin de l’Obélisque - Obeliski
Bassin du Miroir d’eau - Vesikuvastin
Bassin de Saturne (ou de l’Hiver) - Syksy

 Kasvihuone – L’orangerie 


Versailles’n linnan orangeria eli kasvihuone sijaitsee Parterre du Midi'''n eli eteläisen istutusalueen alla. Se rakennettiin vuosina 1684–1686, eli jo ennen nykyistä linnaa. Sen kunnosti Jules Hardouin-Mansart. Sana orangeria tarkoittaa ruukuissa kasvaville kylmänaroille pensaille ja pienille puille tarkoitettua talvitaloa. Talvisuojaan laitettavat appelsiinipuut ovat antaneet tälle rakennustyypille sen ranskankielisen nimen orangerie, sanasta oranger ’appelsiinipuu’.

 Patsaat 


Antiikin teemoja sisältävässä muotopuutarhassa on yli 300 aikansa kuuluisimpien kuvanveistäjien marmorista, pronssista ja lyijystä toteutettuja veistoksia, rintakuvia, vaaseja ja pilareita. Ne tekevät alueesta merkittävän ulkoilmamuseon.Maïlys Mailliez, Les jardins de Versailles d’André le Nostre, tiivistelmä.  Puiston patsaat ja veistokset olivat osa Ranskan kuningaskunnan propagandaa: antiikin hahmot, kuten Apollon ja Leto sekä titaanit, korostivat Ludvig XIV:n loistoa ja hänen aikaansaannoksiaan. Varsinkin Apollon, joka on auringon kirkkauden, järjen ja useiden taiteiden jumala, esiintyy sekä palatsissa että puistossa useassa paikassa. Myös itse aurinkoa ja sen kulkua kuvattiin moniin vesialtaita ja puistokäytäviä koristaviin veistoksiin.

 Kuninkaan keittöpuutarha - Potager du Roi 
Keittiöpuutarha koostuu Grand Carrésta, jossa 16 neliönmuotoista puutarhapalstaa ympäröivät suihkulähdettä ja 28 pienestä puutarhasta alueen reunoilla. Puutarhassa kasvaa yli 450 erilaista hedelmäpuuta ja vuodenajasta riippuen 300-450 lajiketta vihanneksia. Se tuottaa vuodessa noin 40 tonnia vihanneksia ja hedelmiä. 

 Grand Trianonin puutarhat 

 Petit Trianonin puutarhat 

 Lähteet 
 Brix, Michael: The Baroque Landscape, André le Nôtre and Vaux le Vicomte. Rizzolli International Publications New York, 2004. 
 Maurois, André: Louis XIV à Versailles.'' Hachette, Paris 1955

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

 Versailles’n palatsin virallinen kotisivu (englanniksi)
 Versailles’n puutarhojen virallinen kotisivu (englanniksi)
 Versailles’n puutarhat, kuvakokoelma
 Versailles’n linnan puisto ja puutarhat, Insecula 

Palatsin puisto
Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Ranskassa
Luokka:Ranskan puistot