Olli Sinivaara

Olli Juhani Sinivaara (s. 1980 Tampere) on suomalainen runoilija, prosaisti, kääntäjä ja René Girardin ajattelun tutkija.

Sinivaara on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri sosiologiasta. Hän on opisekellut myös käytännöllistä filosofiaa. Sinivaara on kääntänyt René Girardia sekä toiminut Girardin mimeettisen teorian parissa seminaarien järjestäjänä, tutkijana ja luennoitsijana. Sinivaara toimi kulttuurilehti Nuoren Voiman päätoimittajana vuosina 2007–2008, jolloin ilmestyi lehden Girard-teemanumero (Nuori Voima 6/2008).

Sinivaaran esikoisrunokokoelma Hiililiekki ilmestyi keväällä 2005. Keväällä 2006 ilmestyi Sinivaaran yhdessä Antti Arnkilin kanssa toimittama esseeantologia Kirjoituksia Väinö Linnasta. Vuonna 2007 Sinivaaralta ilmestyi toinen runokokoelma, Palava maa, josta hänelle myönnettiin Kalevi Jäntin kirjallisuuspalkinto. Syksyllä 2009 ilmestyi Sinivaaran kolmas runoteos Valonhetki, joka päätti Hiililiekin ja Palavan maan aloittaman trilogian. Runokokoelma Lokakuun päivä ilmestyi 2012 ja Purkautuva satama 2018.

Sinivaaran kuudes runokokoelma Puut ilmestyi 2021. Se palkittiin 2022 Tanssiva karhu -runopalkinnolla. Kokoelman keskiössä on mänty, joka esiintyy varsinkin kokoelman toisessa osassa.Eija Komu: Hetken täyteys. Parnasso 5/2021, s. 70 Mänty on Sinivaaralle tärkeä puu, ja kokoelman nimirunon hän kirjoitti kohdattuaan rauhoitetun männyn Helsingin Laajasalossa. Runot sisältävät paljon värein kuvailua. Eija Komu löytää pienestä nelikymmensivuisesta kokoelmasta yleisesti viittauksia ranskalaiseen runouteen, lisäksi Eeva-Liisa Mannerin nimi mainitaan. Manner on ollut aiemminkin esillä, kokoelman Palava maa mottovalinnoissa. 1950-luvun modernistinen perintö näkyykin kuvavalinnoissa: ei minä ja maailma vaan minä-maailma. Komu toteaa Sinivaaran ilmaisun keventyneen kokoelma kokoelmalta. Hän luonnehtii kokoelmaa vastakohtaisuuksien kautta: "keveydessään painava, suppeudessaan avara, hetkeä tavoittaessaan ajaton".

Sinivaaran runoja on käännetty englanniksi, ranskaksi, saksaksi, italiaksi, unkariksi, tšekiksi ja ruotsiksi. Sinivaara runoja on mukana Jenni Haukion toimittamassa antologiassa Katso pohjoista taivasta (Otava, 2017).

Sinivaara on myös suomentanut ranskalaista filosofiaa ja runoutta. Hänen kääntämiään ovat muun muassa René Girardin Väkivalta ja pyhä (Tutkijaliitto, 2004) sekä Jean Baudrillardin Terrorismin henki (Tutkijaliitto, 2006).

 Teokset 
 Runokokoelmat 
Hiililiekki (Teos, 2005) 
Palava maa (Teos, 2007) 
Valonhetki (Teos, 2009) 
Lokakuun päivä (Teos, 2012) 
Purkautuva satama (Teos, 2018)
Puut (Teos, 2021)
Valoon, vihreään (Teos, 2025)
Runoja
 Pionit, runosarja, lehdessä Parnasso 5/2023 s. 26–30

 Toimitetut teokset 
Kirjoituksia Väinö Linnasta (Teos, 2006)
Muistikuvia 00-luvusta (Nuorisotutkimusseura, 2010)

 Käännökset 



 Palkinnot 
 Pikku-Finlandia 2000
 J. H. Erkon kirjoituskilpailu 2001, 2. sija
 Kalevi Jäntin palkinto 2007
 Tanssiva karhu 2022

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 Olli Sinivaara Kirjasampo.fi-sivustolla
 Tanssiva karhu: Olli Sinivaara kirjoittaa puiden viisaudesta Yle Areena. 2.8.2022.



Luokka:Suomalaiset runoilijat
Luokka:Kalevi Jäntin palkinnon saajat
Luokka:Vuonna 1980 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt