Christopher McCandless

Christopher Johnson McCandless () oli yhdysvaltalainen vaeltaja. McCandless oli luonnon ihailija ja vuonna 1992 hakeutui Alaskan luontoon saadakseen henkisen elämyksen. Hän matkusti Alaskaan harvaan asutulle seudulle ja lähti varusteineen jalan pitkälle vaellukselle. McCandless joutui kulkuvaikeuksien takia pysähtymään ja vietti elämänsä viimeiset kolme kuukautta hylätyssä linja-autossa, jossa hän kuoli nälkään elokuussa 1992 24-vuotiaana. McCandlessin kohtalosta on ilmestynyt kirja Erämaan armoille ja myös samanniminen elokuva.

 Tausta 

Hänen vanhempansa olivat Walt ja Wilhalmina "Billie" McCandless. Ylempään keskiluokkaan kuuluneilla vanhemmilla oli usein riitaa keskenään. Vuonna 1976 McCandlessit muuttivat Waltin työn perässä Virginiaan, jossa hän työskenteli NASAn antenniasiantuntijana ja Billie Hughes-lentokonetehtaan sihteerinä. Kesällä 1986 Christopher McCandless ajoi Yhdysvaltain läpi vuoden 1982 vuosimallia olevalla Datsun-autollaan saapuakseen syksyllä yliopistoonsa Atlantaan.

Vuosina 1986–1990 McCandless opiskeli Atlantan Emoryn yliopistossa historiaa ja antropologiaa saaden näistä kandidaatin tutkinnon. Kirjailijat Jack London, Leo Tolstoi, W. H. Davies ja Henry Thoreau vaikuttivat suuresti McCandlessiin. Erityisesti hän ihaili Jack Londonin kirjojaKrakauer 2001, s 55.

McCandless vastusti veljeskuntayhdistys Phi Beta Kappa Societyn liian materialistisena pitämäänsä henkeä eikä suostunut liittymään siihen. Valmistuttuaan McCandless lahjoitti 24 000 dollaria Oxfamille. Jossain vaiheessa McCandless alkoi käyttää toisinaan valenimeä Alexander Supertramp. Kesällä 1990 hän vaelsi pitkän matkan Kaliforniassa, Arizonassa ja Etelä-Dakotassa toisinaan erilaisia töitä tehden, muun muassa Carthagessa viljavarastolla. Ajoittain McCandless oli ilman rahaa eristyksissä omasta tahdostaan muista ja keräsi luonnosta ruokansa.

Vuonna 1991 McCandless laski Coloradojokea alas kajakilla. Hän selvisi yli kuukauden kahdella riisikilolla ja onkimillaan kaloilla, mistä McCandless päätteli, että Alaskan erämaassa olisi helppo selvitä luonnon antimillaKrakauer 2001, s 185.

 Alaskan odysseia 

McCandless haaveili vuosia Alaskan odysseiasta, vaelluksesta Alaskassa, jossa on runsaasti koskematonta luontoa. McCandless halusi kohdata luonnon tarjoamat haasteet ja seurata henkistä ja fyysistä edistymistään. McCandless liftasi Kanadan läpi Alaskan Fairbanksiin.

McCandlessin eli Alexin näki elossa viimeksi sähkömies Jim Gallien, joka kyyditsi Alexiksi esittäytyneenKrakauer 2001, s 13 McCandlessin ratsulla matkareittinsä alkupäähän Stampede Trailin päähän. Alue sijaitsee Keski-Alaskan Denalin harvaan asutussa piirikunnassa Fairbanksista lounaaseen ja Alaska-vuorista pohjoiseenKrakauer 2001, Erämaan armoille, s 12. Alex sanoi Gallienille haluavansa elää luonnossa muutamia kuukausia. Gallien, kokenut eräretkeilijä ja metsästäjä, huomasi Alexin rinkan olevan hyvin kevyt ja painavan korkeintaan 15 kilogrammaaKrakauer 2001, s 14. Gallien ajatteli alussa Alexin olevan tärähtänyt, mutta myöhemmin vaikutelma tasoittui hieman. Gallienia silti huolestutti Alexin aikomusKrakauer 2001, s 15.

McCandlessilla oli varusteissaan muun muassa Remington-kivääri, joitain leirintätarvikkeita ja 5 kiloa riisiä, muttei esimerkiksi kompassia tai radiopuhelinta. McCandlessilla oli myös riekaleinen huoltoasemalta otettu tiekarttaKrakauer 2001, s 15 muttei tarkkoja maastokarttoja.

Gallien koetti pelotella Alexia siitä, mitä edessä oli. Gallien kertoi Alexin kiväärin olevan liian pienikaliiperinen esimerkiksi uhkaavien karhujen ampumiseen ja Alexin määränpäässä olevan vain vähän riistaaKrakauer 2001, s 15.

Sattumalta useisiin karttoihin merkitsemätön, vain harvoin kuljettu Gaorge Parks Highwaysta haarautuva tie, Stampede Trail, näkyi katkoviivana McCandlessilla mukana olevassa tiekartassaKrakauer 2001, s 15. Gallien jätti McCandlessin Stampede Trailille 28. huhtikuuta 1992 paikkaan, johon hän ei uskaltanut tätä sohjoista tieuraa pitkin ajaa. Kun Gallien jatkoi matkaansa Anchorangeen, hän ajatteli ensin ilmoittaa Alexista viranomaisille, koska epäili, ettei tämä pärjää erämaassa hengissä. Loppujen lopuksi hän kuitenkin uskoi Alexin selviävän, koska ajatteli tämän tulevan pian nälkäiseksi ja palaavan valtatielleKrakauer 2001, s 15.

 Viimeiset kuukaudet 
McCandless piti päiväkirjaa 189 päivää tarkoituksenaan tehdä pitkä retki Alaskassa. McCandless kulki keväällä vielä lumisen Stampede Trailin läpi löytäen 25 km Healystä länteen olevan tarkoituksella suojaksi hylätyn vanhan linja-auton (). Paikka on laakso lähellä Denalin kansallispuistoa Outer Rangen länsipäästä etelään Sushana-joen varrella. Noin 16 km itään on Teklanika- ja Savage-jokien risteysKrakauer 2001, s 18 ja lännessä on Toklat-joki.

Stampede Trailia eivät enää käyttäneet talviset moottorikelkkailijat, kun lämpötila oli alkanut nousta päivisin nollan yläpuolelle ja monet joet olivat jo suliaKrakauer 2001, s 186. Toisena retkipäivänään McCandless kahlasi Teklanika-joen yli. 29. huhtikuuta McCandless upposi vähäksi aikaa erään lammikon jäihin. 1. toukokuuta McCandless löysi lepopaikaksi tarkoituksella jätetyn bussin, josta löytyivät kamiina, makuusija, hyönteismyrkkyjä ymsKrakauer 2001, s 187. Liikkeelle lähtiessään McCandless näki noin viikon ajan nälkää, minkä jälkeen seuraavien kuuden viikon ajan riistaa riitti hyvinKrakauer 2001, s 187. Toukokuun puolivälissä lumi suli ja yöt olivat lyhyitä sekä valoisia, koska oltiin napapiirin tuntumassa.

McCandless huomasi soisen ja tiheälepikkoisen maaston olevan kesällä liian vaikeakulkuinenKrakauer 2001, s 189, kun routa suli. Matkantekoa hidasti myös ruoaksi tarvittavien saaliseläinten odotteluKrakauer 2001, s 189. Tuolloin McCandless tajusi, että oli älytöntä kulkea 200 km Beringinmeren rantaan astiKrakauer 2001, s 189. Niinpä McCandless päätti palata hylätylle romuna olevalle linja-autolle numero 142, jota tämä oli kutsunut ”loihdituksi bussiksi”Krakauer 2001, s 187, 189.

McCandless päätti jäädä asumaan bussiin. Ravintonsa hän hankki metsästämällä ja keräilemällä kasveja. McCandless onnistui ampumaan villisikoja ja lintuja, ja jopa hirvenkin. McCandless savusti hirven dakotalaisten metsästäjien ohjeiden mukaan, jolloin liha meni pilalle eikä savustamisella ollut vaikutustaKrakauer 2001, s 191. Alaskalaisilla on tapana ilmakuivata saaliseläimen lihaJon Krakauer, Into The Wild, New York 1997, , s 166, jotta se säilyisi Alaskan oloissa. Tätä McCandless ei kuitenkaan tiennyt.

McCandless koetti 3. heinäkuutaKrakauer 2001, s 195 palata takaisin ihmisten ilmoille Stampede Trailia pitkin takaisin valtatietä kohti. Hän huomasi 5. heinäkuuta, että Teklanika-joki oli tulvinut kulkukelvottomaksi. Keväällä joki oli ollut jäässä, mutta heinäkuussa se virtasi vuolaasti jymisten liian syvänä kahlataKrakauer 2001, s 194, s 195. Tämän lisäksi jäätiköltä virranneen joen vesi oli yhä jääkylmää. McCandless oli myös huono uimari ja pelkäsi vettäKrakauer 2001, s 195.

Noin kaksi kilometriä ylävirtaan joki koostui pienistä uomistaKrakauer 2001, s 195. Joen takana ollut taival olisi ollut helppo kulkea, mutta McCandless palasi uudelleen linja-autolle 8. heinäkuuta.Krakauer 2001, s 213 Hänen kartassaan luultavasti näkyi Denalin tie, joka oli noin 16 km:n päässä linja-autosta. 10 km:n säteellä linja-autosta oli eri paikoissa kolme hätäruokavarastoaKrakauer 2001, s 223. Aiemmin huhtikuussa tuntemattomaksi jäänyt henkilö oli murtautunut kaikkiin kolmeen rakennukseen ja tärveli niiden ruokavaratKrakauer 2001, s 222. McCandless ei kuitenkaan edes tiennyt näiden hätävarastojen olemassaolosta, koska hänellä ei ollut kyllin tarkkaa karttaa. Jotkut väittävät, että McCandless olisi itse tuhonnut hätävarastot, koska McCandless vastusti sivistystä ja halusi vapauttaa erämaatKrakauer 2001, s 222. Tämä ei kuitenkaan selitä sitä, miksei McCandless tuhonnut bussia samalla tavoin eikä McCandlessin päiväkirja kerro, että hän olisi liikkunut tai aikonut liikkua etelässä olevien varastojen lähelläKrakauer 2001, s 223, s 224, koska oli pyrkinyt linja-autosta pohjoiseen. Paikallinen riistanvartija myös kiisti ajatuksen siitä, että McCandless olisi tahallaan sabotoinut varastojaInto the Wild, page 197.

Eräässä vaiheessa McCandless teippasi linja-auton ikkunaan viestin, jossa ilmoitti olevansa pahoin vammautunut ja liian heikkoKrakauer 2001, s 22. McCandless kuoli elettyään löytämässään hylätyssä linja-autossa 113 päivää. Kun paikallinen metsästäjä löysi McCandlessin makuupussistaan 6. syyskuuta 1992People Weekly, Octiber 5, 1992, page 48, hän oli ollut kuolleena pari viikkoa. Hieman ennen metsästäjien osumista paikalle alaskalainen pariskunta huomasi bussista tulevan hajun ja ikkunaan teipatun lapun, muttei uskaltanut käydä bussissa sisällä. Myöhemmin paikalle tuli kolme alaskalaista metsästäjää, joista yksi löysi ruumiin. Paikalle tuli vielä Healystä kotoisin oleva metsästäjä Butch KillianKrakauer 2001, s 23, joka soitti radiopuhelimella paikalle poliisin, joka nouti vainajan helikopterilla pois. Kuolinsyyn tarkka määrittäminen oli mahdotonta, koska ruumis oli niin pahoin mädäntynytKrakauer 2001, s 23.

Samaan aikaan löytyi myös McCandlessin ”sanomalehti” Kaunis mustikka, johon McCandless oli kirjannut matkansa tapahtumia. 12. elokuuta McCandless oli kirjoittanut sanat ”upeita mustikoita” päiväkirjaansaKrakauer 2001, s 225 ja pelkät päivien numerot ja viivat 18. elokuuta asti. Viimeisessä McCandlessin ottamassa valokuvassa hän seisoo sairaalloisen laihan näköisenä toinen käsi kohti kameraa, toinen ylös nostettunaKrakauer 2001, s 226.

 Kulttuuriperintö 

Jon Krakauer kirjoitti McCandlessin seikkailuista kirjan Erämaan armoille (1996), joka teki Christopher McCandlessista monille sankarillisen hahmon. Vuoteen 2002 mennessä hylätystä linja-autosta Stampede Traililla oli tullut turistinähtävyys. Vuosien kuluessa kaksi turistia hukkui pyrkiessään linja-autolle ja ainakin 15 jouduttiin pelastamaan. Lopulta, vuonna 2020, rapistunut linja-auto siirrettiin pois paikalta helikopterilla.

Sean Penn ohjasi Krakauerin kirjan mukaan nimetyn elokuvan, jonka ensi-ilta oli 21. syyskuuta 2007. Elokuva sai hyvän vastaanoton ja se palkittiin useilla palkinnoilla kuten Golden Globella parhaasta laulusta (Eddie Vedderin ”Guaranteed”). Lokakuussa 2007 indie-dokumentaristi Ron Lamothe julkaisi dokumenttielokuvan The Call of the Wild, jota kuvatessaan hän kohtasi useasti Sean Pennin kuvausryhmän.

Televisiosarjan Millennium toisen tuotantokauden jakson ”Luminary” käsikirjoitus on saanut inspiraationsa Christopher McCandlessin tarinasta.. Samoin tarina on innoittanut Biospheren albumia Cirque ja Ellis Paulin kansanlauluja. Arcade Firen vuoden 2004 albumilla Funeral ilmestynyt kappale ”Neighborhood #2 (Laika)” on omistettu McCandlessille.

 Kritiikki 

Alaskalaisen riistanvartija Peter Christianin mielestä McCandlessin kokemuksella ja varustuksella yksin matkaan lähteminen oli hengenvaarallista harvaan asutulla seudulla. Christianin mielestä McCandless oli menettänyt järkensä.Chris McCandless from a Park Ranger's Perspective Peter Christian, Retrieved August 26, 2007, George Mason University English Department, Text and Community website

 Muita vastaavia henkilöitä 
Carl McCunn
Richard Proenneke, naturalisti joka eli mökissä Alaskan erämaassa 30 vuotta
Everett Ruess
Ed Wardle

 Kirjallisuutta 
Erämaan armoille, John Krakauer, WSOY 2001, , 1. painos, engl. alkuteos Into the Wild, suom. Paakkanen Liisa

 Lähteet 

Luokka:Yhdysvaltalaiset henkilöt
Luokka:Vuonna 1968 syntyneet
Luokka:Vuonna 1992 kuolleet