Kaarle III (Espanja)

Kaarle III (; 20. tammikuuta 1716 Madrid – 14. joulukuuta 1788 Madrid) oli Espanjan kuningas vuosina 1759–1788 sekä sitä ennen Napolin ja Sisilian kuningas vuosina 1735–1759 nimellä Kaarle VII ja Parman herttua vuosina 1732–1734 nimellä Kaarle I. Hän edusti valistunutta yksinvaltiutta.The Enlightenment  Spain: A Country Study. Washington: GPO for the Library of Congress, 1988. 

 Suku ja lapsuus, koulutus 
pienoiskuva|vasen|pysty|Kaarle lapsena äitinsä Elisabet Farnesen sylissä, Miguel Jacinto Meléndez 1716.
Kaarle III:n vanhemmat olivat Espanjan kuningas Filip V ja tämän toinen puoliso Elisabet Farnese. Hän oli vanhempiensa esikoinen ja hänellä oli viisi täyssisarusta ja kaksi velipuolta, Ludvig I ja Ferdinand VI.

Kaarle sai samankaltaisen kasvatuksen kuin vanhempi velipuolensa, kruununprinssi Ferdinand. Opettaja Giovanni Antonio Medranon johdolla hän sai infanten eli prinssin tiukan ja jäsennellyn koulutuksen. Poika oli hyvin hurskas ja kunnioitti hallitsevaa äitiään, jota monien aikalaisten mukaan hän muistutti suuresti. Medrano opetti hänelle maantiedettä, historiaa ja matematiikkaa sekä sotataidetta ja arkkitehtuuria Carlosin Firenzessä, Parmassa ja Piacenzassa oleskelun aikana. Hän sai myös koulutusta taidegrafiikan tekemiseen, etsaamiseen ja maalaamiseen sekä monenlaisiin fyysisiin aktiviteetteihin, kuten metsästykseen, joka oli hänen suosikkilajinsa. Hän puhui ranskaa, italiaa ja latinaa.

 Herttua ja kuningas 
pienoiskuva|Infante Carlos de Borbón 11-vuotiaana, Jean Ranc, 1724.
Kaarle sai vuonna 1732 suurvaltojen sopimuksella hallittavakseen aluksi Parman herttuakunnan, joka Puolan perimyssodan jälkeen vuonna 1735 vaihdettiin Napolin kuningaskuntaan. Hän johti vuonna 1734 18-vuotiaana espanjalaisia ​​joukkoja Napolin ja Sisilian kuningaskuntien valtaamiseen liittyneellä sotaretkellä. Hän luopui vuonna 1759 Napolista perittyään Espanjan kruunun lapsettomana kuolleelta velipuoleltaan Ferdinand VI:ltä.

 Morsiamen etsintä ja avioliitto 
Kaarlen äiti Elisabet Farnese oli alkanut etsiä Kaarlen omasta pyynnöstä potentiaalisia morsiamia pojalleen, kun tämä tunnustettiin virallisesti Napolin ja Sisilian kuninkaaksi 21-vuotiaana. Neuvotteluja käytiin Wienissä keisari Kaarle VI:n tyttärestä arkkiherttuatar Maria Annasta, joka oli kuitenkin rakastunut Lothringenin prinssi Karl Alexanderiin. Elisabet valitsi leskikeisarinna Wilhelmina Amalian ehdotuksesta tämän tyttärentyttären Maria Amalian, joka vastavalitun Puolan kuninkaan ja Itävallan arkkiherttuattaren tytär. Häntä pidettiin ainoana vaihtoehtona Itävallan kuningashuoneeseen kuuluvalle puolisolle. 

Maria Amalia oli vain 13-vuotias, kun hänelle ilmoitettiin avioliitosta. Hän avioitui valtakirjalla Dresdenissä toukokuussa 1738. Kaarle ei ollut paikalla, ja häntä edusti Maria Amalian veli, Saksin vaaliruhtinas Fredrik Kristian. Pyhä istuin suhtautui avioliittoon myönteisesti ja lopetti diplomaattiset erimielisyytensä Kaarlen kanssa. Pariskunta tapasi toisensa ensimmäisen kerran 19. kesäkuuta 1738 Portellassa, kylässä valtakunnan rajalla lähellä Fondia. Hääjuhlallisuudet hovissa kestivät heinäkuun 3. päivään saakka. Osana juhlaa Kaarle perusti Pyhän Januariuksen ritarikunnan, josta tuli Napolin kuningaskunnan arvostetuin ritarikunta. Myöhemmin hän perusti Kaarle III:n ritarikunnan Espanjassa vuonna 1771.

Kaarle kuvaili vaimoaan sukkelaksi kuin enkeli ja sanoi olevansa onnellisin aviomies maan päällä. Maria Amalia oli poliittisesti aktiivinen ja osallistui valtion asioiden hoitamiseen valtioneuvoston kokousten jäsenenä heti ensimmäisen poikansa, valtaistuimen perillisen syntymän jälkeen.

Maria Amalia kuoli Madrissa 37-vuotiaana syyskuussa 1760, vain vuosi Espanjaan saapumisen jälkeen. Tämä oli raskas isku Kaarlelle eikä hän enää koskaan avioitunut.

 Kuninkaana 
Kaarle III nousi Espanjan valtaistuimelle vuonna 1759 lapsettoman velipuolensa Ferdinand VI:n kuoltua. Kuninkaana Kaarle III teki kauaskantoisia uudistuksia lisätäkseen kruunun varallisuuden kasvua ja puolustaakseen ulkovaltojen ​​tunkeutumisia valtakuntaan. Hän helpotti kauppaa, modernisoi maataloutta ja maanomistusta sekä edisti tiedettä ja yliopistotutkimusta. Hän toteutti kuninkaallista politiikkaa lisätäkseen valtion valtaa kirkon suhteen. Hallituksensa aikana hän karkotti jesuiitat Espanjan valtakunnasta ja edisti valistusta Espanjassa.

Kaarle III aloitti tutkimukset Iberian niemimaan muslimimenneisyydestä. Hän vahvisti Espanjan armeijaa ja laivastoa. Vaikka hän ei saanut Espanjan taloutta täysin hallintaansa ja joutui joskus ottamaan lainaa kulujensa kattamiseksi, useimmat hänen uudistuksistaan ​​onnistuivat tuomaan kruunulle lisää tuloja ja laajentamaan valtion valtaa.

pienoiskuva|pysty=0.8|Kaarle III metsästysasussa, Francisco de Goya, 1786–1788.|vasen
Kaarlen hallinto toteutti joukon laajoja uudistuksia, joiden tavoitteena oli saattaa merentakaiset alueet tiukemmin keskushallinnon valvontaan, kääntää suuntaus kohti paikallista autonomiaa ja saada enemmän valvontaa katolisen kirkon suhteen. Uudistuksia olivat kahden uuden varakuningaskunnan perustaminen, hallinnon uudelleenjärjestely, pysyvän armeijan luominen, uusien monopolien perustaminen, hopeakaivostoiminnan elvyttäminen, amerikkalaissyntyisten espanjalaisten (criollos) sulkeminen pois korkeista siviili- ja kirkollisista viroista ja monien etuoikeuksien (fueros) poistaminen papistolta.

Kaarle III paransi Madridin oloja ja rakennutti sinne paljon julkisia rakennuksia: puistokatuja, aukioita, puutarhoja ja suihkulähteitä sekä hankki kaduille kiveyksen ja valaistuksen.
pienoiskuva|pysty=0.8|Kaarle III:n hauta (kolmas ylhäältä) El Escorialin Kuninkaallisessa kryptassa.
Kaarle III kuoli 72-vuotiaana joulukuussa 1788 Madridin kuninkaallisessa palatsissa. Hänet on haudattu El Escorialin kuninkaallisen San Lorenzon luostarin kirkon kuninkaalliseen kryptan kuninkaiden pantheoniin.

 Lapset 
Kaarlelle ja Maria Amalialle syntyi kaikkiaan kolmetoista lasta: 

 Maria Isabel (1740–1742), kuoli alle 2-vuotiaana
 Maria Josefa (1742–1742), kuoli alle kolmikuisena
 María Isabel Ana (1743–1749), kuoli 7-vuotiaana
 María Josefa Carmela (1744–1801), kitukasvuinen ja epämuodostunut, pysyi naimattomana.
 Maria Luisa (1745–1792), avioitui Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Leopold II:n kanssa ja heille syntyi 16 lasta.
 Felipe (1747–1777) Calabrian herttua, henkisesti kehitysvammainen, ei koskaan oppinut puhumaan ja sairasti epilepsiaa; syrjäytettiin perimysjärjestyksessä, kuoli 30-vuotiaana isorokkoon.
 Kaarle IV (1748–1819) Espanjan kuningas, avioitui 1765 Parman herttuattaren Maria Luisan kanssa, ja heille syntyi 14 lasta.
 Maria Teresa (1749–1750), kuoli alle 2-vuotiaana.
 Ferdinand I (1751–1825) Molempain Sisiliain kuningas, avioitui Itävallan arkkiherttuattaren Maria Karoliinan kanssa, ja heille syntyi 18 lasta.
 Gabriel (1752–1788), avioitui Portugalin kruununprinsessan, infanta Maria Ana Vitórian, Pietari III:n ja Maria I:n tyttären kanssa, ja heille syntyi kolme lasta.
 Maria Ana (1754–1755), kuoli alle vuoden ikäisenä.
 Antonio Pascual (1755–1817), pakotettiin avioliittoon veljensä Kaarle IV:n tyttären, infanta María Amalian (1779–1798) kanssa. Vaimo kuoli ainoan, kuolleena syntyneen pojan synnytykseen jälkeiseen infektioon 19-vuotiaana.
 Francisco Javier (1757–1771), kuoli 14-vuotiaana isorokkoon.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Carlos III:n elämäkerta Espanjan Kuninkaallisen historia-akatemian (Real  Academia de la Historia) sivulla (espanjaksi)

Luokka:Espanjan kuninkaat
Luokka:Sisilian kuninkaat
Luokka:Vuonna 1716 syntyneet
Luokka:Vuonna 1788 kuolleet