Pakkolaitos

Pakkolaitos oli vaarallisia rikoksenuusijoita varten perustettu erityinen laitos tai laitoksen osasto. Sinne tuomitut vangit kärsivät vankeusrangaistuksensa ns. "päivästä päivään -periaatteella", eli niin pitkinä kuin ne on annettu, ilman mahdollisuutta päästä ehdonalaiseen. Pakkolaitosjärjestelmä oli käytössä Suomessa vuoteen 2006 asti.

 Pakkolaitokseen määrääminen 
Kun henkilö oli ensin tehnyt kaksi rikosta ja kärsinyt niistä vähintään kolmen vuoden rangaistuksen, ja teki sitten vielä kolmannen rikoksen, josta oli säädetty vähintään vuoden mittainen tuomio, hänet tulkittiin vaaralliseksi rikoksenuusijaksi. Silloin seuraava tuomio oli ns. harkintatuomio, jonka pituuden vankilaoikeus saattoi määrittää vapaasti. Rangaistuksella ei ollut ylärajaa. Niinpä ihmiset saattoivat istua vankilassa vuosikymmenten ajan suhteellisen vähäpätöisistä rikoksista, kuten varkauksista. Vankilanjohtaja Matti Sipon mukaan todella vaarallisia pyttyvangeista oli vain häviävän pieni osa.https://trepo.tuni.fi/bitstream/handle/10024/97615/gradu07255.pdf

Pakkolaitokseen eristämisestä päätti vankilaoikeus tuomioistuimen suosituksesta. Pakkolaitoksen ja pakkolaitoseristyksen slanginimitys oli pytty.Paanila, Jarmo: Vaarallisten rikoksenuusijoiden uusimisriskiin vaikuttavat tekijät Suomessa 1971-1995 (tiivistelmä) 

Pakkolaitokseen voitiin eristää vain määräaikaisen vankeusrangaistuksen saanut vanki. Elinkautisvankiin pakkolaitoslausumaa ei siis voitu soveltaa.

 Aiempi laki ja sen ongelmat 
Ennen lainmuutosta joulukuussa 1967 pakkolaitokseen joutui automaattisesti, kun vankeusrangaistusten määrä ylitti ns. eristämisrajan. Tämä raja oli tietty määrä ehdottomia vankeusrangaistuksia vuosiksi muutettuna, koska aiemmin katsottiin että niinkin paljon vankilassa ollut henkilö olisi automaattisesti yhteiskunnalle vaarallinen. Eräs parhaita esimerkkejä tällaisesta oli Runar Holmström jota syytettiin Tulilahden kaksoismurhasta: hänellä oli niin pitkä vankilahistoria, että jo toteennäytettyjen mutta vielä oikeuden tutkinnan alaisten rikosten määrä olisi vienyt hänet yli eristämisrajan.

Vanhan lain vuoksi eristettyinä oli suuri joukko esimerkiksi kodittomia irtolaisia ja pikkurikollisia. Tällaiset vangit laitostuivat auttamatta, mistä seurasi omat vaikeutensa. Lakia muutettiin, jonka jälkeen pakkolaitokseen joutui vain todella vaarallisia rikoksia tehneitä vankeja.

 Journalismi 
Vuonna 1966 Hymy-lehden toimittaja Veikko Ennala aloitti artikkelisarjan, joka esitteli pakkolaitoksen Suomen kansalle. Juttusarja herätti vilkasta keskustelua ja sillä oli kouriintuntuvia vaikutuksia. Jo pelkkä toimittajan vierailu Sukevan vankilassa johti siihen, että siellä pidetyt pyttyvangit siirrettiin parempiin oloihin Huittisten varavankilaan. Aikanaan Ennalan työ johti siihen, että lakia muutettiin, ja vuosikymmenten mittaiset pyttytuomiot lopetettiin. Ennalan juttusarjaa käytetään usein esimerkkinä tapauksesta, jossa journalismin keinoin on kyetty vaikuttamaan yhteiskunnalliseen epäkohtaan.

 Lakkauttaminen 
Vankilaoikeus lakkautettiin ja pakkolaitos käsitteenä poistui laista vankeuslain kokonaisuudistuksen yhteydessä 1. lokakuuta 2006 Rikosseuraamuslaitoksen tilastollinen vuosikirja 2012 , viitattu 24.1.2014.

 Lähteet 

Viitteet

 Pakkolaitos kirjallisuudessa 
 Aarre Haunia: Päällikkökomissaario ja kuristaja
 Mauri Sariola: Elämän makeus
Pentti Aalto: Pakkolaitosvanki

 Aiheesta muualla 
Asetus pakkolaitoksesta 11.6.1971/448
1996/01 Pakkolaitoksen ohjesääntö Rikosseuraamusvirasto 
 Rikosseuraamuslaitoksen tilastollinen vuosikirja 
Rikosoikeuden professori: Aiemmin vaaralliset rikoksenuusijat voitiin eristää pakkolaitokseen määrittelemättömäksi ajaksi Yle, 2018

Luokka:Rangaistusmenetelmät