Viitaniemen louhos

Viitaniemen louhos on Eräjärvellä sijaitseva avolouhos, josta louhittiin runsaasti litiumia sisältävää maasälpää vuosina 1935–1965.GTK - Geologian tutkimuskeskus: Suomen maasälpäkaivokset Louhoksen esiintymä oli rikas ja tärkeä litiumin lähde toiminta-aikanaan.Kivi - No. 2, 1997: Viitaniemen maasälpälouhoksista ja sen mineraaleista

 Esiintymän löytyminen 
Viitaniemen maasälpäesiintymä löytyi sattumalta vuonna 1935 silloisen maanomistajan, Viitaniemen tilan emännän marjastusmatkalla löytämien, kotiinsa tuomien kauniinvalkoisten kivien perusteella. Emännän marjastusmatkan kerrotaan menneen pilalle, koska hän oli viehtynyt kauniisiin kiviin ja hänen kannettuaan ne kotiinsa marjakorissa kolmen kilometrin päähän, marjat olivat liiskaantuneet niiden painosta. Kivet olivat runsaasti litiumia sisältävää maasälpää, jotka toimitettiin tutkimuksiin. Koekairausten perusteella kalliosta löydettiin rikas litiumesiintymä, ja kaivostoiminta aloitettiin samana vuonna, lähes välittömästi ensimmäisten näytteiden löydyttyä.

 Kaivostoiminta 
Kaivostoiminnan alueella aloitti paikallinen Uiherlan Sälpä Oy, joka työllisti parhaillaan useita miehiä. Maasälpä eriteltiin kivilouheesta käsin ja vuosituotanto oli 2000-5000 tonnia. 

Maasälpätilaukset Itä-Saksaan loppuivat vähitellen 1960-luvun loppua kohti ja kaikki helposti saatavissa oleva maasälpä oli louhittu pois vuoteen 1968 mennessä, jolloin viimeinen lasti maasälpää vietiin laivalla ulkomaille ja louhos suljettiin.

Paikalle jäi kaksi suurta kallioon louhittua kuoppaa ja suuret jätekivikasat, joiden siirtämistä pois ei katsottu enää tarpeelliseksi. Kasat ovat kuitenkin louhoksen sulkemisesta asti tarjonneet siellä vieraileville kiviharrastajille ja -ammattilaisille arvokkaan retkeilykohteen.

 Louhoksen mineraalit 

Viitaniemen louhos lienee nykyisin tunnetuin sieltä löydetyistä täysin uusista, erittäin harvinaisista mineraaleista. Louhoksesta on löydetty lukuisia mineraaleja, joita ei ole löydetty vielä mistään muualta maapallolta; monet näistä esiintyvät hajanaisesti ja hyvin pieninä rakeina, joita on hyvin vaikea löytää ilman mikroskooppitutkimuksia. Näitä ovat muun muassa millimetrien kokoisina yksittäisinä rakeina esiintyvä moriniitti ja louhoksen mukaan nimetty, mikroskooppisen pieninä säleittäisinä kidekasaumina esiintyvä viitaniemiitti ja ruusunpunainen väyryneniitti (kuvassa).

 Jalokivet 
Louhoksessa esiintyy myös paljon topaasia, kauniinsinistä korukiveä, jota louhoksen jätekivikasoissa on massoittain, mutta läpinäkyvät, kristallinkirkkaat jalokiviluokan topaasit ovat myös hyvin harvinaisia.

Toinen mainittava louhoksessa esiintyvä jalokiviluokan mineraali on turmaliini, jota esiintyy niin ikään kaikkialla louhoksessa, mutta myös sen jalokiviluokkaiset kiteet ovat hyvin pieniä, näin ollen vaikeasti havaittavia ja myös harvinaisia.

Jalokivenä parhaiten tunnettua zirkonia tavataan louhoksessa paljon, mutta kaikki Viitaniemen zirkonit ovat olleet epäjaloja, ruskeita ja täynnä sulkeumia olevia pieniä kiteitä. Ne ovat kuitenkin haluttuja kiviharrastajien kokoelmissa.

 Kallioperä 
Viitaniemen louhoksen kivilaji kuuluu karkearakeisiin pegmatiitteihin. Tämän vuoksi harvinaisten mineraalien ja jalokiviluokkaisen topaasin ja turmaliinin (pegmatiiteille tyypillisiä mineraaleja) esiintyminen on alueella poikkeuksellisen runsasta. Louhoksesta on laskettu löytyneen yhteensä 97 eri mineraalia, enemmän kuin yhdestäkään muusta pegmatiittilouhoksesta Suomesta.

Louhos on nykyisin yksityisomistuksessa ja suosittu niin ammatti- kuin harrastelijageologien retkeilykohde.

 Lähteet 
 SJHY ry:n  jäsenlehti Kivi - No. 2, 1997: Viitaniemen maasälpälouhoksista ja sen mineraaleista
 GTK - Geologian tutkimuskeskus
 Hytönen, Kai 1999: Suomen mineraalit. Geologian tutkimuskeskus, Helsinki. 
 Viitteet 

Luokka:Eräjärvi
Luokka:Oriveden rakennukset ja rakennelmat
Luokka:Suomen kaivokset