Aleksanteri Aava

Aleksanteri (Santeri) Kuparinen, kirjailijanimeltä Aleksanteri Aava (19. huhtikuuta 1883 Riiska, Sakkola – 11. maaliskuuta 1956 Saari) oli Karjalan kannaksella elänyt suomalainen pienviljelijä ja runoilija.

Aavan vanhemmat olivat talollinen, nahkuri ja lautamies Matti Juhonpoika Kuparinen ja Emilia Martintytär Karvanen (Karvonen).  Hän kävi kansakoulun ja suoritti 1901 Uudenkirkon kansanopiston. Aava toimi sen jälkeen pienviljelijänä Sakkolassa aina vuoteen 1939 saakka ja hän oli myös Sakkolan kunnanvaltuuston jäsen. Talvisodan jälkeen Aavan perhe muutti evakkoon Saaren kuntaan Mikkolanniemen kylään, jossa Aava sitten vietti viimeiset elinvuotensa.

Aava sai valtionpalkinnon vuonna 1917 ilmestyneestä runokokoelmastaan Musta lintu. Unto Kupiainen lausui Aavan runoudesta seuraavaa:

Aava oli naimisissa vuodesta 1911 Helena Riikosen kanssa, ja heillä oli seitsemän lasta.

Onni Pursiaisen veistämä Aleksanteri Aavan rintakuva pystytettiin 1961 Lempäälään.

 Teokset 
 Vanha maininki, runokokoelma. WSOY 1916
 Musta lintu, runokokoelma. WSOY 1917
 Huuhkan poika, kertoelma lahjoitusmaa-ajalta.  WSOY 1924
 Vuoksen varsilta, runokokoelma, koonnut Esteri Pitkänen. Suvanto Säätiö 1967
 Kootut teokset.  Toivo Kuparinen, Imatra 2004
 Laulu Vuokselle, Kuparisten suvun tunnuslaulu, säveltänyt Toivo Tenkanen, sovittanut Uuno Kuparinen

 Lähteet 
 Lappeenrannan maakuntakirjaston Carelica-kirjailijat sivulla 
 Sakkolan kotisivut: Aleksanteri Aava
 Aleksanteri Aava "Missä runous loppuu - siinä elämä autioituu" 

Viitteet

Luokka:Suomalaiset maanviljelijät
Luokka:Suomalaiset runoilijat
Luokka:Sakkolan kunnanvaltuutetut
Luokka:Vuonna 1883 syntyneet
Luokka:Vuonna 1956 kuolleet