Aleksandra Iosifovna

Aleksandra Iosifovna (), Alexandra Friederike Henriette Paulina Marianna Elisabeth von Saksi-Altenburg; (8. heinäkuuta 1830 Altenburg – 6. heinäkuuta 1911 Pietari) oli saksalainen prinsessa, suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitš Romanovin puoliso ja venäläinen suuriruhtinatar.  

 Suku, nuoruus ja kihlautuminen 
Alexandra oli Saksi-Altenburgin herttua Josef Fredrikin (1789–1868) ja Württembergin herttuatar Amalia Teresia Louisen (1799–1848) viidestä tyttärestä nuorin. Perhepiirissä häntä kutsuttiin nimellä "Sanny". 
vasen|pienoiskuva|253x253px|Saksi-Altenburgin prinsessa Alexandra Friederike Henriette Paulina Marianna Elisabeth, Joseph Karl Stieler, n. 1850
Nikolai I huomasi tytön vuonna 1846 tämän ollessa 16-vuotias ja lähetti poikansa Konstantin Nikolajevitšin vierailulle Altenburgiin jo saman vuoden syksyllä, tämän sisaren suuriruhtinatar Olga Nikolajevnan häihin. Konstantin viipyi muutaman päivän Alexandran isän linnassa. 18-vuotias Konstantin rakastui korviaan myöten 15-vuotiaaseen prinsessaan, joka oli hänen pikkuserkkunsa. 

Hänen vierailunsa oli järjestänyt Alexandran täti, suuriruhtinatar Jelena Pavlovna, joka oli syntyjään Württembergin prinsessa Charlotte. Jelenan ja Alexandran äidit olivat molemmat Württembergin herttua Fredrik II Eugenen jälkeläisiä. Jelena oli naimisissa suuriruhtinas Mihail Pavlovitšin, keisari Nikolai I:n nuoremman veljen kanssa. 
Konstantin oli älyllinen ja liberaali, kun taas Alexandra oli konservatiivinen ja melko vilkasluonteinen. Vaikka heidän luonteensa olivat erilaiset, he olivat molemmat kiinnostuneita musiikista ja pitivät pianon soittamisesta nelikätisesti. Konstantinia kiehtoi Alexandran nuorekas kauneus: hän oli pitkä, hoikka ja viehättävä. Hän raivostui nopeasti ja oli innokas menemään naimisiin Konstantinin kanssa, joka kirjoitti ajatuksistaan: "En tiedä mitä minulle tapahtuu. On kuin olisin täysin uusi ihminen. Vain yksi ajatus liikuttaa minua, vain yksi kuva täyttää silmäni: ikuisesti ja ainoana hän, enkelini, universumini. Luulen todellakin olevani rakastunut. Mutta mitä se voi tarkoittaa? Olen tuntenut hänet vasta muutaman tunnin ja olen jo korviin asti intohimossa." Alexandra oli vain 16-vuotias ja Konstantin 19-vuotias; he olivat kihloissa, mutta heidän piti odottaa vielä kaksi vuotta ennen kuin he vihdoin menivät naimisiin.

 Avioliitto, perhe ja elämä suuriruhtinattarena 
Lokakuussa 1847 Alexandra saapui Venäjälle. Häät pidettiin 11. syyskuuta [J: 30. elokuuta] 1848 Talvipalatsissa. He asuivat Pavlovskin palatsissa, Konstantinin palatsissa Strelnassa ja Marmoripalatsissa. Kääntyessään ortodoksiseen uskontoon helmikuussa 1848 prinsessa otti nimen Aleksandra Iosifovna. Häntä pidettiin oikeutetusti yhtenä hovin kaunottarista. Suuret siniset silmät, punertavan kultaiset hiukset, suora nenä ja kaunis suu - tältä nuori suuriruhtinatar näytti. Tytön kauneus ja eleganssi teki vaikutuksen keisari Nikolai I:een, naiskauneuden asiantuntijaan. Hän ei loistanut älykkyydellään, mutta kaikki neljä keisaria, joiden alamaisuudessa hän eli Venäjällä, arvostivat häntä suuresti.vasen|pienoiskuva|Suuriruhtinatar Aleksandra Iosifovna viiden vanhimman lapsensa kanssa: Nikolai (1850–1918), Konstantin (1858–1915), Dmitri (1860–1919), Olga (1851–1926) ja Vera (1854–1912).
Aleksandralle ja Konstantinille syntyi kuusi lasta:

 Nikolai Konstantinovitš Romanov (1850–1918), julistettiin suvun maineen turvaamiseksi mielenvikaiseksi ja karkotettiin pysyvästi Pietarista timanttivarkauden vuoksi vuonna 1874 ensin Vladimirin kuvernementtiin, Umaniin, Tyvroviin lähellä Vinnitsaa ja sen jälkeen Keski-Aasiaan Samaraan, Turkestaniin ja Taškentiin. Hän naimisiin useita kertoja ja hänellä oli paljon jälkeläisiä eri suhteista.
 Olga Konstantinovna Romanova (1851–1926), Kreikan kuningatar, Edinburghin prinssi Philipin isoäiti.
 Vera Konstantinovna Romanova (1854–1912), adoptoitiin Konstantinin sisaren Württembergin kuningattaren Olgan ja kuningas Kaarle I:n perheeseen, avioitui vuonna 1874 Württenbergin herttuan Eugenen (1846–1877) kanssa. Heille syntyi kaksoistyttäret, joilla oli jälkeläisiä.
 Konstantin Konstantinovitš Romanov (1858–1915), avioitui vuonna 1884 herttuatar Elisabet Saksi-Altenburgin (1865–1927) kanssa. Heille syntyi yhdeksän lasta, vaikka aviomiehellä oli myös miessuhteita. Kolme heidän pojistaan teloitettiin vallankumouksen aikana.   
 Dmitri Konstantinovitš Romanov (1860–1919), teloitettiin vallankumouksen aikana, kuoli naimattomana ilman jälkeläisiä.
 Vjatšeslav Konstantinovitš Romanov (1863 Varsova–1878), kuoli 15-vuotiaana aivokalvontulehdukseen.

Aviopuoliso toimi kesäkuusta 1862 lokakuuhun 1863 Puolan varakuninkaana, joten heidän viimeinen yhteinen lapsensa Vjatšeslav syntyi Varsovassa kesäkuussa 1863. Tämän jälkeen he matkustivat Krimin kautta puoleksi vuodeksi Wieniin, Badeniin, Darmstadtiin ja Aleksandran sukulaisten luokse Altenburgiin. Myös kolmannen lapsen, Olgan syntymän jälkeen suuriruhtinaspari vietti talven 1851–1852 Venetsiassa Aleksandran terveydentilan vuoksi.Konstantin Nikolajevits. Teoksessa: Venäjän biografinen sanakirja 25 osassa. Pietari-Moskova, 1896-1918. [ru] pienoiskuva|308x308px|Puoliso suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitš (oik.), suuriruhtinatar Aleksandra Iosifovna ja heidän lapsensa vuonna 1863

 Persoonallisuus 
Aleksandra viihtyi Venäjällä seurapiireissä hyvin eikä suuremmin ikävöinyt kotimaataan. Hovinainen Anna Tjutševan mukaan Aleksandra ei ollut erityisen sivistynyt tai älykäs: "– – hän on saanut perheensä keskuudessa hemmotellun nuorimman lapsen aseman, ja hänen monia tahdittomuuksiaan ja lipsahduksiaan pidetään vain hauskana kujeiluna." Tilanne oli tällainen kuitenkin vain aivan alussa, sillä Aleksandrasta kehittyi keisarillisen suvun piirissä vähitellen vahva ja kunnioitettu henkilö, häntä kutsuttiin "Sanny-tädiksi".

Aleksandra Iosifovna rakasti soittamista, marssien säveltämistä, ja rakasti musiikkia yleisesti. Hän järjesti loistavia musiikillisia iltoja. Johann Strauss omisti hänelle valssin "Suuriruhtinatar Aleksandra" ja katrillin "Strelnan terassi", johon hän sai inspiraation tapaamisestaan suuriruhtinattaren kanssa. Suuriruhtinatar Aleksandra Iosifovna teki paljon työtä katulasten hyväksi ja perusti pääkaupungin orpokotien neuvoston. Hän johti pitkään Venäjän keisarillisen musiikkiyhdistyksen asioita. 

 Avioliiton vaikeudet 
Aviomies suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitšilla oli useita julkisia suhteita ja rakastajattaria 1860-luvun lopulta alkaen, jolloin hän erkaantui vähitellen aviovaimostaan. Ensimmäisestä suhteesta syntynyt Marie Condousso lähetettiin kuningatar Olgan hovinaiseksi Kreikkaan, jossa hän avioitui pankkiirin kanssa.King, Greg, & Wilson, Penny: Gilded Prism. Eurohistory, 2006. Ss. 12, 39.   

Noin 1868 lähtien alkoi suhde tanssijatar Anna Vasiljevna Kuznetsovan (1844–1922) kanssa, josta syntyi viisi lasta, jotka asuivat suuressa huvilassa lähellä avioparin asuinpalatsia Pavlovskissa. Konstantin Nikolajevitš esitteli suosikkinsa tuttavilleen sanoilla: "Pietarissa minulla on hallituksen vaimo, mutta täällä minulla on laillinen vaimo!" Aviomies itse kertoi tästä vaimolleen Aleksandra Iosifovnalle ja kehotti tätä "pitämään julkisivun pystyssä". Keisari Aleksanteri III suhtautui jyrkän negatiivisesti "Koko-sedän" käytökseen. 

Kesäkuussa 1889 Konstantin Nikolajevitš sai tyttärentyttärensä Kreikan ja Tanskan prinsessa Aleksandran, suuriruhtinatar Aleksandra Georgijevnan (1870–1891) häissä aivoinfarktin, halvaantui oikealta puoleltaan ja joutui liikunta- ja lähes puhekyvyttömänä aviovaimonsa huolehdittavaksi, joka ei sallinut miehelleen enää mitään kontaktia aviottomien lastensa tai rakastajattariensa kanssa.Zeepvat, Charlotte: Romanov Autumn. Sutton Publishing, 2000. S. 75.  Miehensä kuolinvuoteelle tammikuussa 1892 hän päästi Anna Vasiljeva Kuznetsovan rukoilemaan.  
pienoiskuva|Aleksandra Iosifovna 1890-luvulla
vasen|pienoiskuva|265x265px|Viisi sukupolvea vuonna 1909: Aleksandra Iosifovna tyttärensä Kreikan kuningatar Olga Konstantinovan, tyttärentyttärentyttären Ruotsin prinsessa Maria Pavlovnan ja tämän poika Ruotsin prinssi Lennartin kanssa. Olgan tytär ja Marian äiti Kreikan ja Tanskan prinsessa Alexandraa edustaa keskellä näkyvä pieni kehystetty valokuva. 

 Elämän loppupuoli ja perintö 
Suuriruhtinatar Aleksandra oli sukupolvensa pitkäikäisin henkilö. Saatuaan iäkkäänä sydänkohtauksen hän menetti liikuntakykynsä ja joutui pyörätuoliin, minkä jälkeen hänen perheensä suojeli häntä kaikilta ikäviltä uutisilta. Elämänsä loppupuolella Aleksandra Iosifovna oli lähes sokea.  

Vuodesta 1903 lähtien hän asui yhtäjaksoisesti Marmoripalatsissa Pietarissa, missä hän kuoli omassa huoneessaan 6. heinäkuuta [J: 23. kesäkuuta] 1911 vain kaksi päivää ennen 81. syntymäpäiväänsä. Suuriruhtinatar Aleksandra Iosifovna Romanova asui Venäjällä 64 vuotta, ja oli Romanov-suvun perinteiden ja tiukan hovietiketin vaalija. Viime päiviinsä asti suuriruhtinatar nautti sukunsa jäsenten kunnioituksesta.

 Lähteet 

Luokka:Romanov-suku
Luokka:Vuonna 1830 syntyneet
Luokka:Vuonna 1911 kuolleet
Luokka:Saksi
Luokka:Saksin hallitsijat