Nirkot

Nirkot (Notodontidae), aikaisemmalta nimeltään hammaskehrääjät, on keskikokoisten, yöaktiivisten perhosten heimo.

Nirkkolajien siipiväli vaihtelee 20–100 mm. Heimon yhdistävänä piirteenä säärissä sijaitsevien okien kärkiosat ovat sahalaitaiset ja keskiruumiin takaosassa sijaitsevaan kuuloelimeen liittyy bullaksi kutsuttu osa. Myös toukkien pinnan sukasten sijainnit ja toukan suuosat ovat heimolle tunnusomaiset. Takaruumiin neljännen jaokkeen vatsakilpeen liittyy kannuksia, joissa on litteitä, suomumaisia karvoja. Aikuisina perhosina nirkot ovat rotevatekoisia, kapeasiipisiä ja huomattavan karvaisia lajeja. Takasiivet ovat huomattavasti etusiipiä lyhyemmät ja kiinnittyvät etusiipeen frenulumin avulla. Imukärsän kehitysaste vaihtelee ja koiraiden tuntosarvet ovat kaksoiskampamaiset. Useimmat nirkot ovat harmaanruskeita ja lentävät öisin, mutta värikirjo kattaa myös valkoisia ja kellansävyisiä lajeja. Muutamilla trooppisilla lajeilla on hopeanhohtoisia täpliä.Nationalnyckeln till Sverges flora och fauna. Fjärilar: Ädelspinnare–tofsspinnare Lepidoptera: Lasiocampidae–Lymantriidae.  s. 374–376 Poikkeuksena tähän Dioptinae-alaheimossa on päiväaktiivisia, värikkäitä lajejaM. J. Scoble (1995) The Lepidoptera: Form, Function and Diversity. Oxford University Press  s. 331. Lepäävän perhosen siivet asettuvat kattolaskuisesti takaruumiin sivuille.

Nirkkotoukkien ulkonäkö on hyvin vaihteleva. Monilla lajeilla toukat ovat karvattomia, mutta joskus niissä on poltinkarvoja tai erilaisia kyhmyjä ja nystermiä. Useimmat lajit elävät yksin, mutta etenkin kulkurinirkoilla toukat muodostavat suuria laumoja. Toukat ovat usein myrkyllisiä. Uhattuna niillä on lajille tyypillinen uhkausasento. Ne voivat tehdä nopeita liikkeitä ja ruiskuttaa muurahaishappoa ja ketoneita sisältävää eritettä uhkaajan päälle Toukilla on myös omalaatuinen lepoasento, jossa molemmat päät ovat irti alustasta. Toukka rakentaa löyhän kotelokehdon ja koteloituu joko maanpinnalle tai heti maanpinnan alle.

Nirkkoja tavataan kaikkialla maailmassa Antarktista, Uutta Seelantia ja Tyynenmeren saaria lukuun ottamatta. Useimmat lajit elävät tropiikissa. Heimoon kuuluu maailmanlaajuisesti noin 3500 lajia, joista 450 tavataan palearktisella alueella ja 47 Euroopassa.

 Suomessa tavatut lajit alaheimoittain 
Suomesta nirkkolajeja on tavattu 26, joista yksi on harhailija.Luonnontieteellinen keskusmuseo: Suomen perhoset: Noctuoidea 

 Pystyperät - Pygaerinae
 idänpystyperä - Pygaera timon
 punapystyperä - Clostera curtula
 harmopystyperä - Clostera anachoreta
 ruskopystyperä - Clostera anastomosis
 pikkupystyperä - Clostera pigra
  Aitonirkot - Notodontinae
 harmonirkko - Notodonta torva
 kyttyränirkko - Notodonta dromedarius
 haapanirkko - Notodonta tritophus
 pajunirkko - Notodonta ziczac
 kärsänirkko - Pterostoma palpinum
 nyhäsiipi - Ptilodon capucinus
 häivänirkko - Leucodonta bicoloria
 toukonirkko - Odontosia carmelita
 huhtinirkko - Odontosia sieversi
 koivuposliinikas - Pheosia gnoma
 haapaposliinikas - Pheosia tremula
 sulkanirkko - Ptilophora plumigera
 käärönirkko - Gluphisia crenata
 koivuhangokas - Furcula bicuspis
 pajuhangokas - Furcula furcula
 haapahangokas - Furcula bifida
 isohangokas - Cerura vinula
 valkohangokas - Cerura erminea
   Härkäpäät - Phalerinae
 härkäpää - Phalera bucephala
 isonirkko - Peridea anceps (harhailija)
 Heterocampinae
 noitanirkko - Stauropus fagi

 Lähteet 
Anssi Junnila  (suomenkieliset nimet)

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 
ITIS: Notodontidae 
 Suomen perhostutkijain seura: Suomen ja lähialueiden nirkot 

*