Celebesinkakadu

Celebesinkakadu eli aiemmalta nimeltään keltatöyhtökakaduBirdLife Suomi 1999: Muuttuneet suomenkieliset nimet  (Cacatua sulphurea) on äärimmäisen uhanalainen Indonesiasta kotoisin oleva kakadulaji.

Ulkonäkö
alt=Oranssitöyhtöinen celebesinkakadu.|vasen|pienoiskuva|Cacatua sulphurea citrinocristata, joka joissain lähteissä kuvataan omana lajinaan.
Celebesinkakadu on kooltaan noin 33–35 cm ja sen pääväri on valkoinen. Posken kohdalla, sekä siipien ja pyrstön alapinnoilla on kuitenkin keltaista väritystä. Celebesinkakadun päätä koristaa koristeellinen, kirkkaan keltainen töyhtö. Kultatöyhtökakadu muistuttaa ulkonäöltään celebesinkakadua, mutta on kuitenkin kooltaan huomattavasti suurempi, noin 44–50 cm pitkä alalajista riippuen. Celebesinkakadu ääntelee usein hyvin kovaäänisesti, mutta päästelee myös hiljaisempia vihellyksiä ja vingahduksia. Sen huuto on revityn ja karkean kuuloinen.

Celebesinkakadulla, kuten muillakin papukaijoilla, on suuri koukkunokka, ja varpaat jakautuneet kaksi eteen ja kaksi taakse. Jalat ovat tumman harmaat, nokka musta. Naaraiden silmät ovat punaruskeat, koirailla tummemmat, jopa mustat.

 Alalajit 
Celebesinkakadulla on useita alalajeja, joiden ulkonäkö vaihtelee hieman. Esimerkiksi alalajin Cacatua sulphurea citrinocristata töyhtö on enemmän oranssi kuin keltainen. Suomeksi (ala)lajia on kutsuttu nimellä "oranssitöyhtökakadu" ja joskus myös tieteelliseen nimeen viitaten "sitruunatöyhtökakadu".

Joissain lähteissä, esimerkiksi World Parrot Trustin tietokannan ja BirdLife Internationalin mukaan C. s. citrinocristata on oma lajinsa erillisenä celebesinkakadusta. Suomenkielinen BirdLife Suomen ylläpitämä lintujen nimiluettelo ei tunnusta vielä tätä lajijakoa. BirdLife Suomi on siirtynyt käyttämään Avislistin lajiluetteloa, jossa nämä kaksi lajia ovat eritelty. Uudistuvan nimistön suomennostyössä kuitenkin kestää, joten uusi lajinimi julkaistaneen kevään 2026 tienoilla. 

Levinneisyys
Lajia pidettiin aikaisemmin kokonaan riippuvaisena tiheälatvaisesta metsäympäristöstä, mutta sitä tavataan myös aukeilla savanneilla. Laji tarvitsee kuitenkin puita pesimistä varten. Lajin pesimäkausi kestää syyskuusta toukokuuhun ja se rakentaa pesänsä puun koloihin. Kolot ovat usein muiden eläinlajien tekemiä ja sijaitsevat usein kuolleissa ja lahoavissa puissa.

Celebesinkakaduja tavataan Indonesian ja Itä-Timorin alueella Sumban, Komodon, Timorin, Sulawesin, Sumbawan ja Rincan saarilla, sekä joillakin muilla pienemmillä saarilla. Vuonna 2007 lajin maailmanlaajuiseksi kannaksi arvioitiin vain alle 7 000 yksilöä, joista 3 200–5 000 eli Sumban saarella, ja vuonna 2019 kannan kooksi arviotiin 1 200–2 000 yksilöä varsinaisella lajilla, ja C. s. citrinocristata alalajilla 800–1 320 yksilöä.  

 Vieraslajina 
Lajin alkuperäisen elinalueen ulkopuolella sitä tavataan myös Hongkongissa, jossa elävät yksilöt polveutuvat vapaaksi päästetyistä lemmikeistä. Hongkongin tapaan lajia tavataan myös Singaporessa. Hongkongissa lajia elää kaupunkiympäristössä noin 150-200 yksilöä. Lajia pidetään yhä myös lemmikkinä, mutta villien yksilöiden nappaaminen tai tuominen lemmikiksi tai myyntiin on kiellettyä. Tutkijat ovat kehittäneet keinoja, joiden avulla höyhennäytteestä voitaisi päätellä, millaista ravintoa lintu on syönyt sen kasvattaessa nykyisen höyhenpukunsa. Villien lintujen ja lemmikkinä kasvaneiden lintujen ruokavaliot ovat niin erilaiset, että ero näkyy höyhentutkimuksessa. Näillä keinoin voitaisiin puuttua laittomaan lintukauppaan. Tutkijat auttavat kakaduja lisääntymään asentamalla niille pesäpönttöjä. Kakadujen luontaisesti käyttämät puunkolot ovat vähissä Hongkongissa, sillä noin 80% niiden käyttämistä pesäpuista on kaadettu tai ne ovat kaatuneet myrskyissä. Pesäpönttöjen avulla kakadujen pesimistä voidaan myös tutkia. 

Uhat ja suojelu
Celebesinkakadujen kannat ovat pudonneet romahdusmaisesti. Suurimmat syyt tälle ovat laiton eläinkauppa ja elinympäristön tuhoutuminen metsien katoamisen seurauksena. Paikallinen väestö tämän lisäksi suhtautuu lintuun tuhoeläimenä. Lintuja on pyritty suojelemaan erilaisin projektein paikallisissa kylissä. Sen kuvaa tuhoeläimenä on pyritty ehkäisemään esimerkiksi istuttamalla auringonkukkaviljelmiä, joiden tarkoituksena on houkutella linnut pois paikallisten viljelijöiden viljelmiltä.

Historiassa
Celebesinkakadun tai kultatöyhtökakadun alalajin lahjoitti sulttaani al-Kamil keisari Fredrik II:lle. Tieto on peräisin Fredrik II:n teoksesta De arte venandi cum avibus. Lajia ovat selvitelleet suomalaiset tutkijat, ja tutkimuksen perusteella on voitu osoittaa varhaisin kulttuuriyhteys Euroopan ja Wallacen linjan itäpuolisten alueiden välillä.

 Lemmikkinä 
Celebesinkakadu ei ole kovin yleinen lemmikkinä, mutta sitä tavataan myös Suomessa. 

Hoidoltaan ja vaatimuksiltaan se muistuttaa muita lemmikkilintuja; voidakseen hyvin se tarvitsee muun muassa lajitoverin tai samaan sukuun kuuluvan lintutoverin seuraa, paljon tilaa, lajityypillisen ruokavalion, runsaasti erilaisia virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.

Isojen kakadujen ominaispiirteitä lemmikkinä ovat niiden kova ääni, aktiivisuus, älykkyys ja loputon tuhovimma. Linnut tarvitsevat paljon aktiviteetteja, sallittua tuhottavaa (kuten puuleluja ja oksia) sekä omistajan, joka on valmis sietämään niiden kaikki lintumaiset puolet. Kakadut eivät ole tunnettuja puhuja- tai matkijalajeja. Celebesinkakadu on lemmikkinä pitkäikäinen, todistettu ikäennätys vankeudessa on 49,7 vuotta. 

Celebesinkakadu kuuluu nykyään CITES I/A -liitteeseen (johon se siirtyi II-liitteestä vuonna 2002), jonka vuoksi kaikessa siihen liittyvässä kaupankäynnissä myös Suomen sisällä linnulle vaaditaan alkuperätodistus, tunnistemerkintä (siru tai umpirengas) sekä Suomen ympäristökeskuksen myöntämä EU-lupanumero. Ilman näitä myös celebesinkakadujen pesittäminen eli poikasten tuottaminen, myyminen ja kaupallinen esilläpito on kiellettyä.  

Lähteet 

 Kakadut - lajiesittely - Lemmikkilinnut Kaijuli ry

Luokka:Töyhtökakadut
Luokka:Uhanalaiset linnut