Danzigin vapaakaupunki

Danzigin vapaakaupunki (; ) oli autonominen Itämeren satamakaupunki ja kaupunkivaltio, joka perustettiin 10. tammikuuta 1920 Versailles’n rauhansopimuksen perusteella. Se oli Kansainliiton suojeluksessa, ja Puolalla oli sen suhteen eräitä taloudellisia oikeuksia. Vapaakaupunki lakkasi olemasta vuonna 1939, kun Saksa valloitti sen ja liitti itseensä osaksi Danzigin–Länsi-Preussin valtakunnanpiiriä.

Saksan otettua kaupungin haltuunsa sen armeija aloitti antisemiittiset ja puolalaisvastaiset vainot tappamalla tai karkottamalla pääasiassa juutalaisia ja puolalaisia. Tätä ennen Kansainliiton laatima perustuslaki oli turvannut juutalaisten ja puolalaisten vähemmistöjen edut kaupungissa.

Saksan häviön jälkeen vuonna 1945 puna-armeija miehitti kaupungin, ja se liitettiin Puolaan puolankielisellä nimellä Gdańsk.

 Puolan oikeudet 
Versailles’n rauhansopimuksen mukaan Danzigin ulkopolitiikasta vastasi Puola, jonka kanssa kaupungilla oli tulliliitto. Saksan rautatielinja, joka kulki vapaakaupungin läpi, siirtyi Puolan hallintaan, samoin kaupungin sisäinen rautatie. Westerplatten niemimaa siirtyi Puolalle, ja sinne tuli varuskunta, noin 90 miestä, ja satama. Puolan posti huolehti kaupungin posti- ja lennätintoiminnasta paikallisen postin ohella.

Versailles’n rauhan III. ja XI. artiklan mukaan kaupunki oli Saksan ja Itä-Preussin välissä oleva Kansainliiton valvoma alue. Sopimuksen mukaan Puolalla oli kaupungissa eräitä taloudellisia oikeuksia.

 Hallinto 
Kansainliitto vastasi alueen hallinnosta, ja sitä edusti vuorotellen eri maista valittu komissaari.Worldstatesmen.org

JärjestysNimiVirka-aikaValtio1.Reginald Thomas Tower1919–19202.Edward Lisle Strutt19203.Bernardo Attolico19204.Richard Cyril Byrne Haking1921–19235.Mervyn Sorley McDonnell1923–19256.Joost Adriaan van Hamel1925–19297.Manfredi di Gravina1929–19328.Helmer Rosting1932–19349.Seán Lester1934–193610.Carl Jakob Burckhardt1937–1939

 Väestö 
Vapaakaupungissa oli vuonna 1923 noin 366 730 asukasta, joista 95,47 % oli saksalaisia ja 3,28 % oli kašubeja tai puolalaisia, ja yhteensä runsas prosentti venäläisiä, ukrainalaisia ja muita.

Versailles’n rauhansopimuksen perusteella Danzigin asukkaat saivat oman kansalaisuuden, joka perustui asuinpaikkaan. Saksalainen väestö menetti Saksan kansalaisuuden ja sai uuden vapaakaupunkikansalaisuuden. Vapaakaupungin asukkaat saivat kahden vuoden kuluessa päättää, haluavatko he kuulua vapaakaupunkiin vai Saksaan. Jos he muuttivat Saksaan, he menettivät kiinteistönsä, omaisuutensa ja oikeudet.

Danzigissa viralliset kielet olivat saksa ja puola. Kaupungissa oli vuonna 1923 yhteensä 366 730 asukasta, joista saksankielisiä 348 493 ja puolankielisiä (tai lähisukuisia kieliä kašubia ja masuuria puhuvia) 12 027, kaksikielisiä (puola, saksa) 1 629, sekä venäjän- ja ukrainankielisiä oli 2 628, heprean- ja jiddišinkielisiä oli yhteensä 602.

 Historia ja politiikka 
pienois|Danzigin vapaakaupungilla oli oma valuutta, Danzigin  guldeni. Kuvassa 1 000 guldenin seteli.
Danzigissa oli kaupungin senaatti, jossa olivat edustettuina lähinnä kaupungin saksan- ja puolankieliset kansalaiset. Kansainliiton komissaari Carl Jacob Buckhardt valittiin vuonna 1939 sovittelemaan kaupungin eri kansallisuuksien välisiä jatkuvia kiistoja.

Toukokuussa vuonna 1933 Saksassa järjestettiin vaalit, joissa Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue sai enemmistön valtiopäiville, ja samaan aikaan Danzigin kansallissosialistinen puolue voitti vapaakaupungissa järjestetyt vaalit. Puolue sai 57 prosenttia äänistä eli vähemmän kuin kaksi kolmasosaa, minkä Kansainliitto oli asettanut rajaksi, jotta Danzigin oma perustuslaki voitaisiin kumota kansallissosialistisen enemmistön päätöksellä. Uusi senaatti kuitenkin sääti antisemiittiset ja antikatolilaiset lait. Myöhemmin se hyökkäsi avoimesti kaupungin puolalaisia ja kašubiväestöä vastaan.

Saksan armeija miehitti vapaakaupungin syyskuussa 1939 samalla, kun se miehitti Puolan. Vapaakaupungin juutalainen väestö joutui vainon kohteeksi. Osa juutalaisista karkotettiin tai tapettiin. Danzigin suuri synagoga tuhottiin.

Saksan hallitus oli vaatinut alueen luovutusta jo ennen miehitystä vuodesta 1933, mutta Puola oli kieltäytynyt neuvotteluista. Puolan komissaari ilmoitti Kansainliiton komisaari Burckhardtille huhtikuussa 1939, että Puola vastaisi aseellisin toimin, jos Saksa hyökkäisi Puolaan ja vapaakaupunkiin.

 Toinen maailmansota ja sen jälkeen 
Saksan hallitus äänesti Danzigin yhdistämisestä Saksaan 2. syyskuuta vuonna 1939, päivä sen jälkeen kun Saksan armeija hyökkäsi Puolaan.

Vaikka äänestys oli Kansainliiton päätöksen ja Danzigin perustuslain vastainen, Danzigista tuli osa Saksaa, ja siitä muodostettiin Danzig-Länsi-Preussi -niminen Reichsgau. Puolan postilaitoksen työntekijät kuitenkin tekivät vastarintaa 15 tuntia aseinaan lähinnä pistoolit, konekiväärit ja käsikranaatit. Lopulta postin työntekijät antautuivat ja heidät teloitettiin.

Sodan jälkeen noin 90 % kaupungista oli tuhottu. Puna-armeija miehitti kaupungin 30. maaliskuuta 1945. Kaupungin väestöstä 90 % oli joko teloitettu tai paennut. Kaupungista lähti 30. tammikuuta 1945 pakolaisia MV Wilhelm Gustloff -nimisellä laivalla Itämeren yli, mutta neuvostoliittolainen S-13-sukellusvene torpedoi sen, ja aluksessa olleet 10 000 pakolaista ja 1 000 sotilasta saivat surmansa.

Liittoutuneet esittivät Potsdamin konferenssissa, että entinen vapaavaltio liitettäisiin Puolaan. Vuonna 1950 noin 285 000 Danzigin kansalaista asui Saksassa ja 13 324 kansalaista oli muuttanut Puolaan ja saanut kansalaisuuden. Vuoteen 1947 mennessä noin 12 472 Danzigin saksalaista karkotettiin Saksaan ja 101 873 puolalaista Keski-Puolasta ja 26 629 Itä-Puolasta siirrettiin Danzigiin, jonka nimi oli jo muutettu puolankieliseen muotoon Gdańsk.

 Kirjallisuutta 
 Buckhardt, Carl Jakob: Meine Danziger Mission.

 Lähteet 
 History of Danzig (Gdansk). Zum.de.
 Gdansk stands as a symbol of enduring truth. Wanderlust. Salon.com.
 Danzig (Gdańsk), Poland. Jewish Virtual Library.

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

 Te tiedätte, että Danzig on vapaavaltio, mutta se ei riitä, Seura, 08.01.1936, nro 2, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Danzig: kaupunki, johon maailman katseet on suunnattu, Suomen Kuvalehti, 10.6.1939, nro 23, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
 Euroopan polttopiste. Danzig ja sen historia, Aamulehti, 11.06.1939, nro 154, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Danzig: Puolan avain, Baltian lukko, miekan ja kaupan kaupunki..., Helsingin Sanomat, 9.7.1939, nro 180, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
 Menneiden vuosisatojen kauneutta, Kuva, 2.8.1939, nro 16, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
 Veikko Itkonen : Tämän päivän Danzigissa. Vaikutelmia vapaakaupungista sen kohtalonhetkellä, Helsingin Sanomat, 11.08.1939, nro 213, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Väinö Länsiluodon neliosainen artikkelisarja Danzigin tapahtumista toisen maailmansodan alkupäiviltä syyskuussa 1939:

 Mitä Danzigissa tapahtui. Sotakirjeenvaihtaja Anschlussin todistajana I, Helsingin Sanomat, 12.09.1939, nro 245, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Mitä Danzigissa tapahtui. Sotakirjeenvaihtaja Anschlussin todistajana II, Helsingin Sanomat, 13.09.1939, nro 246, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Mitä Danzigissa tapahtui. Sotakirjeenvaihtaja Anschlussin todistajana III, Helsingin Sanomat, 14.09.1939, nro 247, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Mitä Danzigissa tapahtui. Sotakirjeenvaihtaja Anschlussin todistajana IV, Helsingin Sanomat, 15.09.1939, nro 248, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Luokka:Gdańskin historia
Luokka:Kaupunkivaltiot
luokka:Puolan entiset valtiot ja valtiomuodostelmat