Ranskan kolmas tasavalta

Ranskan kolmas tasavalta, usein vain kolmas tasavalta (, joskus La IIIe République) oli Ranskassa vuosien 1870–1940 välinen ajanjakso. Se alkoi Ranskan toisen keisarikunnan kaaduttua ja Pariisin kommuunin kukistuttua ja päättyi Saksan hyökkäykseen vuonna 1940 ja Vichyn hallituksen aikaan.

Vuonna 1875 hyväksyttiin uusi perustuslaki, joka vakiinnutti Ranskan hallitusjärjestelmäksi parlamentarismin. Kolmannen tasavallan aikana hallitukset olivat lyhytikäisiä, mutta yhteiskunnalliset olot olivat melko vakaat, lukuun ottamatta Dreyfusin tapausta. Aikakautta leimasivat teollistuminen sekä ammattimaisen virkamieskunnan ja hallinnon perustaminen. Kolmannen tasavallan aikana Ranskan maailmanvalta laajeni nopeasti, mikä aiheutti ristiriitoja Britannian kanssa. Sota kuitenkin vältettiin ja lähestymisen seurauksena oli entente cordiale. Kun ensimmäinen maailmansota puhkesi, Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta olivat näin ollen samalla puolella.

Aikakauden merkittävimpiä tapahtumia oli Dreyfusin tapaus, joka jakoi maan vuosikymmeneksi ja jätti syvät haavat. Tähän tapaukseen liittyy myös historiallisesti tärkeä uudistus kirkon ja valtion erottamisesta vuonna 1905.

 Sisäpolitiikka 
Ranskan poliittiselle elämälle olivat luonteenomaisia työväenliikettä lukuunottamatta ajankohtaisten vaatimusten mukaan vaihtelevat yhteistoimintaorganisaatiot. Kestäviä, ohjelmiltaan selvärajaisia puolueita ei edes pyritty luomaan, mikä sai kolmannen tasavallan näyttämään epävakaammalta kuin se todellisuudessa oli. Ensimmäisen maailmansodan alussa oli syntynyt konservatiivien ja liberaalien kansallinen blokki, joka pysyi koossa myös sodan jälkeen. Silti yhteiskunnassa vaikutti jakolinja vuoden 1789 aatteisiin uskovan liberaalin Ranskan ja uskonnollisvaikutteisen, osin monarkistishenkisen Ranskan välillä.

 Kolmannen tasavallan presidentit 
 Adolphe Thiers, 1871–1873 
 Patrice Mac-Mahon, 1873–1879
 Jules Grévy, 1879–1887
 Marie François Sadi Carnot, 1887–1894
 Jean Casimir-Perier, 1894–1895
 Félix Faure, 1895–1899
 Émile Loubet, 1899–1906
 Armand Fallières, 1906–1913
 Raymond Poincaré, 1913–1920
 Paul Deschanel, 1920–1920
 Alexandre Millerand, 1920–1924
 Gaston Doumergue, 1924–1931
 Paul Doumer, 1931–1932
 Albert Lebrun, 1932–1940

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

*