Hannu Pikkarainen

Hannu Pikkarainen (s. 13. lokakuuta 1983 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 324 runkosarjaottelua tehopistein 26+78=104 ja keräten 192 jäähyminuuttia sekä 42 playoff-ottelua tehopistein 1+4=5 ja keräten 12 jäähyminuuttia. Pikkarainen teki myös pitkän uran ulkomailla pelaten Pohjois-Amerikassa, Ruotsissa, KHL:ssä ja Saksassa. Hän pelasi myös yhden A-maaottelun.

Pikkarainen tunnettiin kiekollisena puolustajana. Elite Prospects -sivuston Ulf Anderssonin mukaan Pikkarainen luisteli sulavasti ja oli taitava hyökkäyspäässä. Hän oli myös hyvä syöttämään, laukomaan ja oli käyttökelpoinen ylivoimalla. Pikkaraisella oli kuitenkin puutteita fyysisyydessä ja aggressiivisuudessa. Hänellä oli urallaan puutteita myös harjoitteluasenteessa ja oman pään pelaamisessa.

Ura
Seuraura
Ammattilaisuran alku
Pikkarainen aloitti jääkiekkoilun 4-vuotiaana Helsingin IFK:ssa. Hän voitti kauden 1998–1999 päätteeksi C-nuorten Suomenmestaruuden. Vuosina 2000 ja 2001 Pikkarainen voitti B-nuorten SM-pronssia. Jälkimmäisenä vuotena hän voitti myös A-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2001–2002 Pikkarainen oli HIFK:n A-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 8+14=22. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kaudella 2002–2003 Pikkarainen debytoi HIFK:n SM-liigajoukkueessa, jossa hänen tulokaskautensa toi 46 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa tehot 1+3=4. Hän teki liigauransa avausmaalin 31. lokakuuta 2002 vieraissa JYPiä vastaan. Pikkarainen pelasi osan kaudestaan vielä myös seuran A-nuorissa, jossa hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Maaliskuussa 2003 Pikkarainen teki HIFK:n kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.

Syyskausi 2003–2004 Pikkaraisella jäi rikkonaiseksi varusmiespalveluksen vuoksi. Hän pelasi SM-liigassa 16 runkosarja- ja 13 playoff-ottelua jääden ilman tehopisteitä. Pikkarainen voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös kahden ottelun verran lainalla Mestis-joukkue Kirkkonummen Salamoissa tammikuussa 2004. Hän pelasi valtaosan kevätkaudestaan myös HIFK:n A-nuorissa, jossa Pikkarainen voitti SM-pronssia. Kaudella 2004–2005 hän löi itsensä läpi SM-liigassa ja otti HIFK:ssa johtavan kiekollisen roolin. Pikkarainen teki runkosarjassa 49 ottelussa tehot 7+13=20. Kevätkaudella hän kärsi pienistä loukkaantumisista. Pikkarainen edusti HIFK:ta kauden aikana myös Spengler Cupissa.

Elokuussa 2005 NHL-varaamaton Pikkarainen teki tulokassopimuksen New York Rangersin kanssa. Hänen sopimuksensa rekisteröinti kuitenkin myöhästyi, joten Pikkarainen pelasi kauden 2005–2006 vielä lainalla HIFK:ssa. Hän teki runkosarjassa 18 tehopistettä, mutta Jatkoaika.com -sivuston pelaaja-arvion mukaan Pikkarainen pelasi kuitenkin alle odotusten sekä sortui ajoittain ylimielisyyteen ja vaarallisiin riskinottoihin. Pudotuspeleissä hän jäi kokonaan ilman tehopisteitä. Hänen kauteensa mahtui myös viikkojen mittainen poissaolo lokakuussa 2005 jalkapöytään tulleen murtuman vuoksi.

Pohjois-Amerikan kautta takaisin HIFK:hon
Kaudeksi 2006–2007 Pikkarainen New York Rangersin organisaatioon. Hän sai kuitenkin epäonnisen alun loukattuaan jo harjoituskaudella olkapäänsä NHL-lupauksille tarkoitetussa turnauksessa. Pikkarainen pelasi kauden aikana lopulta vain setisemän runkosarja- ja kolme playoff-ottelua AHL-joukkue Hartford Wolf Packissa sekä kymmenen runkosarja- ja yhden playoff-ottelun ECHL-joukkue Charlotte Checkersissa. Kaudeksi 2007–2008 hän palasi HIFK:hon kaksivuotisella sopimuksella. Pikkaraisen odotettiin ottavan johtava kiekollinen rooli, mutta hän teki runkosarjassa vain 15 tehopistettä ja pelasi loukkaantumisten vuoksi vain 32 ottelua. Pudotuspeleissä Pikkarainen oli kuitenkin HIFK:n paras syöttäjä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Rem Murrayn kanssa tehoilla 1+4=5. Hän jakoi myös joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Ilkka Heikkisen kanssa lukemalla +1. Jatkoaika.com -verkkolehden toimittaja Mari Pudaksen mukaan Pikkaraisen esitykset olivat päättyneellä kaudella heikentyneet Pohjois-Amerikan-vuoden jälkeen, eikä hänen kehityksensä ollut toivotunlaista.

Kaudella 2008–2009 Pikkarainen nousi HIFK:n varakapteeniksi. Hän sai suuren roolin, onnistui kohtuulisen hyvin hyökkäyspäässä ja teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 4+19=23. Pikkaraisen esitykset puolustuspäässä olivat kuitenkin varsin heikkoja ja hänen teholukemansa -11 oli HIFK:n puolustajista heikoin. Jatkoaika.com -verkkolehden toimittaja Henri Havuselan mukaan Pikkaraisen harjoittelumotivaatio HIFK:ssa oli vuosien mittaan alhainen, eikä hän panostanut kevään peleissä joukkueen menestyksen eteen. HIFK:n päävalmentaja Kari Jalonen ei lopulta halunnut Pikkaraisen jatkavan joukkueessa enää kauden 2008–2009 jälkeen.

Vuodet Ruotsissa ja visiitti KHL:ssä
Pikkarainen siirtyi kaudeksi 2009–2010 1+1-vuotisella sopimuksella Ruotsin Elitserienissä pelanneen MODO Hockeyn riveihin. Seuran toimitusjohtaja Fredrik Anderssonin mukaan hänet hankittiin ensisijaisesti joukkueen nelos-viitospuolustajaksi, mutta Pikkarainen kuitenkin ylitti odotukset ja oli MODO:n toiseksi paras pistemies Mats Zuccarellon jälkeen tehoilla 11+32=43. Hän sijoittui koko Elitserienin puolustajien pistepörssissä kolmanneksi. Pikkarainen voitti myös joukkueensa sisäisen tehotilaston lukemalla +19. Hänellä oli myös koko liigan suurin keskimääräinen jääaika (24.28).

Pikkaraisen MODO-sopimuksessa oli pykälä NHL:ään tai KHL:ään siirtymisestä ensimmäisen sopimuskauden jälkeen, joten hän siirtyi kaudeksi 2010–2011 vuoden mittaisella sopimuksella KHL:n valkovenäläisjoukkue Dinamo Minskiin. Pikkarainen pelasi joukkueessa 16 runkosarjaottelua tehden viisi syöttöpistettä, kunnes hänen sopimuksensa purettiin yhteisymmärryksessä joulukuussa 2010. Pikkaraisen agentti Juuso Pulliaisen mukaan hän ei viihtynyt Dinamossa ja halusi itse lähteä joukkueesta. Taustalla oli kuitenkin myös seuran tyytymättömyys Pikkaraisen otteisiin. Joulukuussa 2010 hän palasi loppukauden sopimuksella MODO Hockeyn riveihin. Pikkarainen ehti pelata Elitserienin runkosarjassa vain 24 ottelua, mutta hän oli pelimäärästään huolimatta joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 3+17=20. Pikkarainen voitti myös MODO:n sisäisen tehotilaston lukemalla +7.

Keväällä 2011 Pikkarainen sai MODO:n kauden päätyttyä negatiivista julkisuutta HIFK:n ja Espoo Bluesin välissä SM-liigan kolmannessa finaaliottelussa, jota hän oli katsomassa. Pikkarainen esiintyi Helsingin jäähallin katsomossa ja käytävillä humalassa sekä huuteli törkeyksiä muille katsojille. Iltalehti ei kertonut asiasta uutisoidessaan hänen nimeään, mutta maajoukkuepelaajaksi kerrottu henkilö on osoittautunut sittemmin Pikkaraiseksi.

Kaudeksi 2011–2012 Pikkarainen siirtyi jatkamaan Elitserien-uraansa 1+1-vuotisella sopimuksella Skellefteå AIK:hon. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 3+19=22, joilla Pikkarainen jakoi liigan puolustajien pistepörssin kahdeksannen sijan HV71:n Mikko Luoman kanssa. Pikkarainen voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa, mutta hän osoittautui pudotuspeleissä kuitenkin pettymykseksi, sai ajoittain kritiikkiä otteistaan ja teki vain kolme syöttöpistettä. Lopulta Pikkaraisen kerrottiin jättävän Skellefteån huhtikuussa 2012.

TPS, Medveščak, Leksand ja HIFK
Pikkarainen palasi kaudeksi 2012–2013 Suomeen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Turun Palloseuraan. Hänestä odotettiin joukkueeseen johtavaa kiekollista puolustajaa, mutta Pikkarainen ei kuitenkaan vastannut häneen kohdistuneisiin odotuksiin. NHL:n työsulku toi TPS:ään syyskaudella Alec Martinezin, Kris Russellin ja Kevin Shattenkirkin, mikä vähensi hänen vastuutaan, mutta Pikkarainen kärsi kuitenkin myös loukkaantumisista. Hänen kautensa päättyi lopulta ylävartalovammaan tammikuussa 2013.

Syyskuussa 2013 Pikkarainen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL:n kroatialaiseen laajennusjoukkue Medveščak Zagrebiin oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2013–2014. Hän pelasi siellä vain kymmenen ottelua, kunnes Pikkaraisen sopimus purettiin hänen omasta aloitteestaan yhteisymmärryksessä. Pikkarainen oli noin kaksi kuukautta ilman sopimusta, kunnes hän siirtyi tammikuussa 2014 loppukaudeksi Ruotsin SHL:n (ent. Elitserien) Leksands IF:ään. Kauden jälkeen Pikkarainen oli ilman sopimusta aina lokakuun 2014 lopulle, jolloin hän palasi kuukauden mittaisella try-out -sopimuksella kasvattajaseuraansa HIFK:hon. Pikkarainen pelasi koejaksonsa vahvasti ja teki yhdeksässä ottelussa kuusi tehopisteittä. Joulukuussa hän sai joukkueeseen loppukauden 2014–2015 kattaneen sopimuksen. Pikkaraisen taso kuitenkin laski runsaasti loppukaudella ja hän teki 24 viimeisessä ottelussaan ainoastaan yhden maalin. Pudotuspeleissä Pikkarainen mahtui vain kerran HIFK:n kokoonpanoon.

Saksan kautta Jukureihin
Kaudeksi 2015–2016 Pikkarainen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigan Schwenninger Wild Wingsiin. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 2+25=27 ja Pikkarainen voitti pudotuspelien ulkopuolelle jääneen Wild Wingsin sisäisen tehotilaston lukemalla +3. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi jatkamaan DEL-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Iserlohn Roostersin riveihin.

Pikkarainen palasi kaudeksi 2017–2018 taas Suomeen ja siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Mikkelin Jukureihin. Hän kärsi alkukaudella loukkaantumisista ja pelasi 14 ottelua tehden vain kaksi syöttöpistettä, kunnes Pikkaraisen sopimus purettiin tapaninpäivänä. Jukureiden mukaan sopimuksen purku tapahtui yhteisymmärryksessä, mutta Pikkarainen kuitenkin kertoi lähteneensä omasta tahdostaan. Hän kertoi taustaa varsin tylyyn sävyyn omalla Instagram-tilillään:

Helmikuussa 2018 Pikkarainen teki hieman yllättäen loppukauden kattavan sopimuksen II-divisioonajoukkue Joensuun Kiekkokoplan kanssa. Kauden jälkeen, maaliskuussa 2018 hän ilmoitetti lopettaneensa pelaajauransa ja keskittyvänsä jatkossa muihin asioihin.

Maajoukkueura
Pikkarainen pelasi Suomen A-maajoukkueessa yhden ottelun. Hän sai ensituntumaa A-maajoukkueeseen tultuaan valituksi Suomen ensimmäiseen MM-leiriryhmään huhtikuussa 2010. Pikkarainen pelasi ensimmäisen ja ainoan maaottelunsa 24. huhtikuuta 2010 Odensessa Tanskaa vastaan. Hänet merkittiin Suomen kolmospuolustajapariin Juuso Hietasen viereen.

 Rullakiekko 
Pikkarainen pelasi myös rullakiekkoa ja hän oli mm. voittamassa Suomenmestaruutta MahtiAnkkojen joukkueessa vuonna 2004. Hän on esiintynyt myös Suomen rullakiekkomaajoukkueessa.

 Yksityiselämä 
Helsingin käräjäoikeus tuomitsi huhtikuussa 2022 Hannu Pikkaraisen raiskauksesta kahden vuoden ehdottomaan vankeuteen. Uhri oli Pikkaraisen perhetuttu. Hovioikeus lievensi lokakuussa 2023 tuomion 1,5 vuoteen ja ehdolliseksi. Hovioikeus lievensi tuomiota asian saaman julkisuuden vuoksi ja siksi, että sillä oli kielteisiä vaikutuksia Pikkaraisen yksityiselämään.  Korkein oikeus muutti huhtikuussa 2025 tuomion vuodeksi ja yhdeksäksi kuukaudeksi ehdonta vankeutta. Se katsoi Pikkaraisen olleen jossain määrin julkisuuden henkilö ja että raiskauksesta tekona voi aiheutua töiden ja ihmissuhteiden menetyksiä. 

Tilastot
 2002–2003  HIFK  SM-liiga  46  1  3  4  8  4  0  0  0  0  2003–2004  Salamat  Mestis  2  0  1  1  2  –  –  –  –  –   HIFK  SM-liiga  16  0  0  0  6  13  0  0  0  2 2004–2005  HIFK  SM-liiga  49  7  13  20  36  5  0  0  0  0 2005–2006  HIFK  SM-liiga  47  5  13  18  60  12  0  0  0  2  2006–2007  Hartford Wolf Pack  AHL  7  0  2  2  2  3  1  0  1  2   Charlotte Checkers  ECHL  10  2  7  9  10  1  0  0  0  0  2007–2008  HIFK  SM-liiga  32  4  11  15  20  5  1  4  5  6  2008–2009  HIFK  SM-liiga  47  4  19  23  36  2  0  0  0  2 2009–2010  MODO Hockey  Elitserien  50  11  32  43  60  –  –  –  –  – 2010–2011  Dinamo Minsk  KHL  16  0  5  5  2  –  –  –  –  –   MODO Hockey  Elitserien  24  3  17  20  4  –  –  –  –  – 2011–2012  Skellefteå AIK  Elitserien  50  3  19  22  4  17  0  3  3  8 2012–2013  TPS  SM-liiga  35  2  10  12  18  –  –  –  –  – 2013–2014  Medveščak Zagreb  KHL  10  0  4  4  2  –  –  –  –  –   Leksands IF  SHL  7  0  3  3  2  3  0  0  0  0  2014–2015  HIFK  SM-liiga  37  3  7  10  6  1  0  0  0  0 2015–2016  Schwenninger Wild Wings  DEL  46  2  25  27  10  –  –  –  –  – 2016–2017  Iserlohn Roosters  DEL  41  2  15  17  22  –  –  –  –  –  2017–2018  Jukurit  SM-liiga  14  0  2  2  2  –  –  –  –  –   Kiekkokopla  II-divisioona  –  –  –  –  –  7  0  1  1  0  2 kautta  yhteensä  KHL  26  0  9  9  4  –  –  –  –  – 9 kautta  yhteensä  SM-liiga  324  26  78  104  192  42  1  4  5  12 4 kautta  yhteensä  Elitserien/SHL  124  17  68  85  68  20  0  3  3  8 2 kautta  yhteensä  DEL  87  4  40  44  32  –  –  –  –  – 1 kausi  yhteensä  AHL  7  0  2  2  2  3  1  0  1  2

 Lähteet 

Viitteet

Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat
Luokka:Suomalaiset rullakiekkoilijat
Luokka:Seksuaalirikoksista tuomitut henkilöt
Luokka:Vuonna 1983 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt