Sosialistinen kansanpuolue

Sosialistinen kansanpuolue (, lyh. SF) on tanskalainen punavihreä puolue, joka kuuluu europarlamentissa Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmään ja se on täysjäsen Euroopan vihreässä puolueessa. Sosialistinen kansanpuolue on Suomen Vasemmistoliiton sisarpuolue.

Sosialistisen kansanpuolueen perusti 15. helmikuuta 1959 Aksel Larsen, joka oli aiemmin toiminut Tanskan kommunistisen puolueen puheenjohtajana vuosina 1932–1958. Larsen oli erotettu hänen arvosteltuaan Neuvostoliiton interventiota Unkariin 1956. Häntä seurasi suuri joukko puolueen jäsenistöä. Vuoden 1960 vaaleissa 11 SF:n edustajaa pääsi kansankäräjille ja kommunistinen puolue menetti kaikki paikkansa.

1960-luvulla Sosialistinen kansanpuolue toimi ydinaseita ja ydinvoimaa vastaan rauhanliikkeessä ja vastusti 1972 Tanskan EEC-jäsenyyttä. Puolue on myös vastustanut kansanäänestyksissä Euroopan yhtenäisasiakirjaa, Amsterdamin sopimusta ja euron käyttöönottoa. Villy Søvndalin toimiessa puheenjohtajana vuosina 2005–2012 puolue on alkoi suhtautua myönteisemmin Eurooppa-integraatioon.

Vuoden 2007 vaaleissa SF sai 13,0 % äänistä ja 23 paikkaa, yli kaksi kertaa edellisten vaalien verran, mikä teki siitä suurimman voittajan. Se on puolueen toiseksi paras vaalitulos kautta aikain ja puolueesta tuli Tanskan neljänneksi suurin. Vuoden 2011 vaaleissa SF:n kannatus laski alle kymmeneen prosenttiin ja paikkamäärä laski seitsemällä.

 Ideologia 
Puolueen sääntöjen (2018) toisen kappaleen mukaan SF:n tavoitteena on "työskennellä sosialismin puolesta demokratiaa laajentamalla". Puolue toimii marxilaisen ideologian pohjalta". SF:n ideologinen perusta on punainenvihreys: demokraattinen sosialismi ja ympäristöstä huolehtiminen. Puoluetta perustettaessa, DKP:n kanssa tapahtuneen eron vuoksi, painopiste oli sosialismin demokraattisessa käyttöönotossa, armeijan lakkauttamisessa ja aseistariisunnassa.

 Politiikka 
Tulonjakopolitiikka on tärkeä kysymys SF:lle. Puolueella on esimerkiksi lakisääteinen valtakunnallinen ammattiyhdistystoimikunta, jonka tehtävänä on vahvistaa puolueen työmarkkinapoliittisia toimia muun muassa yhteistyössä puolueen ammattiyhdistysjäsenten kanssa.

Monia muita keskeisiä asioita ja teemoja on ajan myötä tullut lisää. SF erottuu ympäristöpolitiikassa vihreällä agendalla, "inhimillisellä pakolaispolitiikalla" ja tasa-arvolla sekä sukupuolen että seksuaalisuuden suhteen. SF on siis vasemmistolainen sekä tulonjakopolitiikan että uuden tai arvopoliittisen ulottuvuuden osalta. Järjestäytymisessään SF on myös korostanut yhteistyötä yhteiskunnallisten kansanliikkeiden, kuten rauhan-, nais- ja ympäristöliikkeiden kanssa.

 EU-politiikka 
SF:n EU-politiikka on kokenut suuren muutoksen. Vuoden 1992 iskulauseessa otettiin selvän kielteinen kanta Euroopan unionille. Toukokuussa 2020 puolue kertoi olevansa EU:hun sitoutunut puolue, jolla on vahva vihreä, solidaarinen ja kansainvälinen profiili. SF:n EU-politiikkaa on leimannut skeptisyys ja sisäinen erimielisyys, mutta yleinen suuntaus on, että SF on siirtynyt EU-myönteisempään suuntaan.

 Sisäiset jakolinjat 
Muiden parlamentin laitoja edustavien puolueiden tapaan myös SF:ssä on ollut sisäisiä jakolinjoja ideologisesti puhtaiden ja pragmaattisesti vaikutusvaltaa haluavien välillä, vaikka ne olisivat ideologisesti pieniä voittoja. Esimerkiksi SF:n lähdetty vuoden 1966 jälkeen koalitiohallitukseen, osa jäsenistä jätti SF:n perusti uuden puolueen, Vasemmmistososialistit, vuonna 1967.

 Historia 
 Puolueen perustaminen 
Marraskuussa 1958 Aksel Larsen erotettiin Tanskan kommunistisesta puolueesta (DKP) ja hän perusti sen jälkeen sosialistisen kansanpuolueen yhdessä muiden entisten DKP:n jäsenten kanssa. DKP:n erimielisyydet olivat keskittyneet ideologisen riippumattomuuden asteeseen suhteessa Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen, ja erimielisyydet olivat kärjistyneet Neuvostoliiton hyökättyä Unkariin vuonna 1956. Aksel Larsen rekisteröi sosialistisen kansanpuolueen Tanskan parlamentissa 24. marraskuuta 1958, ja perustava puoluekokous pidettiin 15. helmikuuta 1959.

 Osallistuminen parlamenttiin 
Vuoden 1966 parlamenttivaalien jälkeen muodostui punainen enemmistö, ja sosialidemokraattinen puolue muodosti hallituksen SF:n tuella, niin sanotun "punaisen hallituksen". Vuonna 1967 neljä tyytymätöntä kansanedustajaa ja tavallista jäsentä irtautui SF:stä ja perusti vasemmistososialistit, minkä seurauksena punainen hallitus menetti parlamentaarisen enemmistönsä.

Vuoden 1979 vaalien jälkeen naiset olivat enemmistönä SF:n parlamenttiryhmässä. Ryhmässä toimivat muun muassa Lilli Gyldenkilde, Ebba Strange ja uusina edustajina Marianne Bentsen-Pedersen, Ingerlise Koefod, Birthe Nielsen, Margrete Auken ja Hanne Engberg. SF:n vastustus Radikaali Venstren tulopolitiikkaa kohtaan esti SR-hallituksen muodostamisen vaalien jälkeen, ja sosiaalidemokraatit muodostivat hallituksen yksin.

 Hallituksen tukipuolue 
SF oli Poul Nyrup Rasmussenin hallitusten tukipuolue vuosina 1994-2001, mutta VKO-hallituksen aikana 2001-2011 puolueella ei ollut todellista vaikutusvaltaa. Siitä lähtien, kun Villy Søvndal valittiin puheenjohtajaksi vuonna 2005, SF on pyrkinyt parantamaan mahdollisuuksiaan osallistua hallitukseen. Tämä saavutettiin, kun vuoden 2011 parlamenttivaalien jälkeen muodostettiin Helle Thorning-Schmidtin vähemmistöhallitus, johon kuuluivat Sosiaalidemokraatit, Radikaali Venstre ja SF.

Kaikki SF:n sisäpiirissä eivät olleet innostuneita puolueen johdon ja hallituksen ministerien tekemistä poliittisista päätöksistä, jotka huipentuivat päätökseen myydä DONGin osakkeet Goldman Sachsille. SF:n puheenjohtaja Annette Vilhelmsen tuki hallituksessa jatkamista ja sai asialle puoluejohdon niukan tuen. Puolueen varapuheenjohtaja ja useat keskeiset toimijat kuitenkin erosivat puolueen jäsenyydestä. SF:n ministerit erosivat tämän jälkeen hallituksesta ja Vilhelmesen erosi puolueen puheenjohtajuudesta.

 Historia vuoden 2014 jälkeen 
Vuodesta 2014 lähtien SF:n puheenjohtajana toiminut Pia Olsen Dyhr ei ole sulkenut pois mahdollisuutta, että puolue osallistui hallitukseen. Vuoden 2019 vaalien jälkeen SF:stä tuli Yhtenäisyyslistan ja Radikale Venstren ohella yksi kolmesta Mette Frederiksenin sosiaalidemokraattisen yksipuoluehallituksen tukipuolueesta. Tänä aikana SF on ollut lähempänä hallitusta kuin kaksi muuta tukipuoluetta. Puolue on keskittynyt edistämään keskeisiä asioitaan, jotka on viimeksi muotoiltu vuonna 2022 16 vaatimuksen listassa uudelle hallitukselle. Puolueen korostamiin teemoihin kuuluvat uusi laki biologisesta monimuotoisuudesta, erillinen ministeriö, joka vastaa lasten ja nuorten ongelmien ratkaisemisesta, sekä päivähoitolaitosten vähimmäisvaatimusten säilyttäminen ja laajentaminen, mikä oli puolueen näkyvin keskeinen asia vuoden 2019 vaaleissa.

Vaalimenestys
Tulokset Kansankäräjävaalit Vuosi Edustajat Äänet 1994  242 398 7,3 % 1998  257 406 7,6 % 2001  219 842 6,4 % 2005  277 152 9,93 % 2007  450 975 13,0 % 2011  326 118 9,2 % 2015  148 027 4,2 % 2019  272 304 7,7 %

 Merkittäviä poliitikkoja 
 Puheenjohtajat 
 Aksel Larsen, 1959–1968
 Sigurd Ømann, 1968–1974
 Gert Petersen, 1974–1991
 Holger K. Nielsen, 1991–2005
 Villy Søvndal, 2005–2012
 Annette Vilhelmsen, 2012–2014
 Pia Olsen Dyhr, 2014–

 Nykyiset kansanedustajat (2022–2026) 
 Sigurd Agersnap 
 Theresa Berg Andersen 
 Kirsten Normann Andersen 
 Lisbeth Bech-Nielsen 
 Anne Valentina Berthelsen 
 Marianne Bigum 
 Astrid Carøe 
 Karina Lorentzen Dehnhardt 
 Pia Olsen Dyhr 
 Karsten Hønge 
 Sofie Lippert 
 Jacob Mark 
 Signe Munk 
 Charlotte Broman Mølbæk 
 Carl Valentin

 Europarlamentaarikot 
 Bodil Boserup (1979–1989)
 John Iversen (1989–1994, 1996–1999)
 Lilli Gyldenkilde (1994–1996)
 Pernille Frahm (1999–2004)
 Margrete Auken (2004–)
 Emilie Turunen (2009–2014)
 Karsten Hønge (2019–)

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 Sosialistinen kansanpuolue 

Luokka:Euroopan vihreä puolue
Luokka:Sosialistiset puolueet
Luokka:Tanskan puolueet
Luokka:Vihreät puolueet