William Tanner

Karl William (Kalle Viljami) Tanner (vuoteen 1904 Tarvainen, 17. toukokuuta 1884 Kuopio – 1940 Neuvostoliitto) oli suomalainen poliitikko, joka toimi STPV:n kansanedustajana vuosina 1927–1930.

Tanner asui toistakymmentä vuotta siirtolaisena Pohjois-Amerikassa, jossa hän vaikutti syndikalistisessa IWW-ammattiliitossa, kunnes kääntyi kommunistiksi. Saatuaan Yhdysvalloissa vankilatuomion poliittisesta toiminnastaan Tanner karkotettiin 1922 Neuvosto-Venäjälle. Suomeen palattuaan Tannerista tuli kansanedustaja, mutta viranomaisten määrättyä STPV:n eduskuntaryhmän vangittavaksi kesällä 1930, hän pakeni takaisin Neuvostoliittoon. SKP:n puoluepuhdistusten yhteydessä 1935 Tanner joutui vankileirille ja kuoli pian vapautumisensa jälkeen.

 Elämä 
 Nuoruusvuodet 
William Tannerin vanhemmat olivat Pieksämäeltä kotoisin ollut postiljooni Albin Tarvainen (1848-1934) ja Joroisissa syntynyt Kristina Elisabet (Liisa) Räisänen (1846-1936). Kansakoulun käytyään hän työskenteli muun muassa Hietalahden telakalla ja Valtionrautateiden Kouvolan varikolla. Tanner tunnettiin nuoruudessaan lahjakkaana urheilijana. Helsingin Reipasta ja Kouvolan Kiistoa edustanut Tanner voitti kahdesti 50 kg:n kestävyysnoston SM-kultaa ja teki SE-tuloksen vuonna 1906. Hän valmistautui myös Lontoon olympialaisiin, mutta painonnosto jätettiin kisaohjelmasta.

Tanner oli SDP:n jäsen. Ammattiyhdistysliikkeessä hän toimi muun muassa Suomen Rautatieläisten Liiton Kouvolan piirisihteerinä. Poliittisen aktivisminsa seurauksena Tanner uhattiin sortovuosien aikana karkottaa Siperiaan, mutta lopulta hänet päädyttiin ainoastaan erottamaan valtion palveluksesta. Saatuaan potkut rautateiltä Tanner ryhtyi kesällä 1910 Suomen Ammattijärjestön kiertäväksi puhujaksi.

 Pohjois-Amerikassa 
Vuonna 1911 Tanner lähti siirtolaiseksi Pohjois-Amerikkaan. Hän toimi sosialidemokraattisten työväenjärjestöjen agitaattorina Kanadan ja Yhdyvaltain suomalaisseuduilla Ontariossa, Massachusettsissa ja Michiganissa. Asetuttuaan Minnesotan Duluthiin Tanner liittyi IWW:n jäseneksi työskennellen luennoitsijana sekä Industrialistin avustajana. Hän kuului myös Työväen Opiston johtokuntaan ja kirjoitti sen julkaisemaan Ahjo-lehteen. 

Vuonna 1916 Tanner sai 90 päivää vankeutta poliisin vastustamisesta Auroran kaivoslakon aikana, mutta se muutettiin sakoksi. Seuraavana kesänä Tanner vangittiin, kun hän repi erään tehtaan seinältä armeijan värväysjulisteen. Tanner joutui istumaan tutkintovankeudessa lähes vuoden. Elokuussa 1918 hänet tuomittiin IWW:n jäseniä vastaan nostetun ”166 jutun” yhteydessä viideksi vuodeksi vankeuteen Espionage Actin rikkomisesta. Tuomittujen joukossa olivat muun muassa järjestön perustajiin lukeutunut Bill Haywood, runoilija Ralph Chaplin ja afrikkalaisamerikkalainen Ben Fletcher sekä amerikansuomalaiset Fred Jaakkola, Charles Jacobson, Leo Laukki ja Frank Westerlund. Tanner suoritti tuomiotaan pahamaineisessa Leavenworthin vankilassa, josta hän vapautui keväällä 1919 takuita vastaan odottamaan valituksensa käsittelyä. Vankilasta päästyään Tanner jatkoi IWW:n puhujana sekä Tie Vapauteen -lehden avustajana.Kostiainen 1978, s. 134.

Lokakuun vallankumouksesta haltioitunut Tanner liittyi vankilassa istuessaan Yhdysvaltain kommunistiseen puolueeseen.Kippola 2019, s. 44. Hänestä tuli Jaakkolan ja Laukin ohella merkittävin bolshevikkeja tukenut amerikansuomalainen IWW:n jäsen. Joukkovoimaan luottaneet IWW-läiset vastustivat kommunistien vallankumoussuunnitelmia katsoessaan niiden johtavan järjestäytyneen työväenliikkeen veriseen murskaamiseen. He näkivät kommunismin jopa työväenluokkaa vastaan suunnattuna kapitalistien salaliittona, mutta Tanner puolusti innokkaasti Kominternin linjaa. Hänen edustamaansa suuntausta alettiin pian kutsumaan ”industrialistiseksi kommunismiksi”.Kostiainen 1978, s. 128–130.Kippola 2019, s. 47. 

Keväällä 1921 Tanner joutui takaisin vankilaan, kun hänen valituksensä hylättiin. Vuonna 1922 presidentti Warren G. Harding armahti Tannerin ja määräsi hänet karkotettavaksi. Tanneria oltiin aluksi lähettämässä Suomeen, mutta maan viranomaiset eivät suostuneet ottamaan häntä vastaan. Lopulta Tanner päätettiin karkottaa Neuvosto-Venäjälle, koska hän oli syntynyt Venäjän keisarikunnan kansalaiseksi. Syksyllä Tanner siirrettiin Ellis Islandille, josta hän lähti joulukuun alussa kohti Venäjää. Tapaus herätti runsaasti huomiota, sillä esimerkiksi New York American piti häpeällisenä, että Tanner karkotettiin mielipiteidensä vuoksi.

 Paluu Suomeen 
Pietariin saavuttuaan Tanner työskenteli puoli vuotta kone- ja työkalumekaanikkona, kunnes palasi Suomeen heinäkuussa 1923. Kominternin määräysten mukaisesti hän liittyi Helsingin työväenyhdistyksen Toveriseuraan, jossa kommunisteista vaikutti myös Severi Alanne. Heidän tehtävänään oli toimia seuran sisällä ”konspiratiivisesti” ja tukea SDP:n vasemmistosiipeä. Tannerin räväkät puheet aiheuttivat parranpärinää sosialidemokraateissa, jotka epäilivät keskuuteensa pesiytyneen kommunistisoluja. Suomen Sosialidemokraatin pakinoitsija Sasu Punanen syytti Tanneria muun muassa puolueen herjaamisesta sekä "pilviin kohoavasta" neuvostokomennon ylistyksestä. Väitteet saivat Tannerin jättämään Toveriseuran, jonka jälkeen hän siirtyi kommunistien julkiseen puoluetyöhön. 
Keväällä 1925 Tanner kiersi Pohjois-Savossa ja Kainuussa perustamassa STPV:n paikallisosastoja. Myöhemmin hän työskenteli puolueen Pohjois-Savon piirijärjestäjänä, Suomen Ammattijärjestön luennoitsijana sekä Valtiollisten vankien huoltoyhdistyksen järjestäjänä. Vuonna 1927 Tanner valittiin eduskuntaan. Hän toimi kansanedustajan tehtäviensä ohessa myös Suomen Maatyöväen Liiton järjestäjänä. Eduskunnassa Tanner hyökkäsi usein sosialidemokraatteja vastaan. Valtakunnallisen satamalakon aikana hän paljasti kansanedustaja Taneli Typön toimittaneen myymäänsä puutavaraa rikkureiden lastattavaksi. Sasu Punanen luonnehti "pöhläpäisenä" pitämäänsä Tanneria "tulipalokommunistiksi", joka oli "arvostelukyvytön ja ruokoton suustaan". Sosialistin pakinoitsija Muste-Maalari puolestaan väitti amerikkalaisten kutsuneen häntä ”mylviväksi derviššiksi”. Kansan keskuudessa suosio oli kuitenkin vankkaa, sillä seuraavissa eduskuntavaaleissa Tanner uusi paikkansa lähes 4 500 äänellä, mikä oli kuudenneksi eniten koko vaalipiirissä.

Kesäkuussa 1930 Tanner joutui kahdesti äärioikeistolaisen Lapuan liikkeen sieppaamaksi. Ensimmäinen välikohtaus sattui Nivalassa, josta hänet vietiin autolla vajaan sadan kilometrin päähän Pihtiputtaalle. Viisi päivää myöhemmin Tanner kuljetettiin moottoriveneellä Keiteleeltä Konnevedelle. Jälkimmäisestä tapauksesta oli syytettynä muun muassa Keiteleen kunnanlääkäri Uulo Arhio. Tannerin eduskuntatyö päättyi 5. heinäkuuta, kun sisäministeri E. V. Kuokkanen määräsi lapualaisten painostamana STPV:n eduskuntaryhmän jäsenet pidätettäväksi. Liikkeen aktivistit olivat aikaisemmin samana päivänä siepanneet Säätytalolta puolueen kansanedustajat Jalmari Rötkön ja Asser Salon, jonka jälkeen Tanner painui maan alle. Parin päivän kuluttua hän lähetti ulkomaille sähkösanoman, jossa vedottiin maailman köyhälistöön ja pyydettiin sitä nousemaan taisteluun Suomen fasismia vastaan. STPV:n nimissä esitetty vetoomus julkaistiin ainakin saksalaisessa Rote Fahne -lehdessä.

 Neuvostoliitossa 
Piileskeltyään jonkin aikaa Suomessa Tanner loikkasi syksyllä 1930 Neuvostoliittoon. Hän työskenteli aluksi Moskovassa Kominternin palveluksessa ja myöhemmin Lenin-koulun luennoitsijana sekä Moskovan ensimmäisen kellotehtaan johtajana. 

Tanner kuului Kullervo Mannerin ympärille syntyneeseen SKP:n oppositioon. Puoluepuhdistusten alettua hänet pidätettiin heinäkuussa 1935 samanaikaisesti Mannerin ja Einari Laaksovirran kanssa. Tapahtumien taustapiruna hääräsi Kominternin ja NKVD:n tukema Otto Wille Kuusinen. Marraskuussa Neuvostoliiton korkein oikeus tuomitsi Tannerin artikla 58:n nojalla viideksi vuodeksi työleirille ”vastavallankumouksellisesta toiminnasta”. Tanner oli aluksi Stalinin kanavan rakennustyömaalla, josta hänet siirrettiin 1937 Komin tasavaltaan Uhtižemlagin vankileirille. Tanner vapautettiin heinäkuussa 1940, jonka jälkeen hänen vaiheistaan ei ole tarkkaa tietoa. IWW:n historiaa tutkineen amerikkalaisen Kenyon Zimmerin mukaan Tanner kuoli vielä samana vuonna pian vankileiriltä päästyään. Hänet rehabilitoitiin Josif Stalinin kuoleman jälkeen 1957.

 Perhe 
William Tannerin veli oli SSTP:n rahastonhoitajana toiminut Otto Johan Tanner (1875-1938), joka tuomittiin vuoden 1923 suuressa kommunistijutussa lähes seitsemäksi vuodeksi vankeuteen. Otto Tanner vältti vankilan pakenemalla Neuvostoliittoon, jossa hänet myöhemmin teloitettiin Stalinin vainojen aikana.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Kansanedustajat
Luokka:Suomen sosialistisen työväenpuolueen poliitikot
Luokka:SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäsenet
Luokka:Amerikansuomalaiset henkilöt
Luokka:Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt
Luokka:Lapuanliikkeen kyydittämät henkilöt
Luokka:Viipurin läänin itäinen vaalipiiri
Luokka:Vuonna 1884 syntyneet
Luokka:Vuonna 1940 kuolleet