Etelä-Afrikan talous

Vuosi  Bruttokansantuote (milj. randia) Yhdysvaltain dollarin vaihtokurssi 1980  62 730  0,77 randia 1985  127 598  1,47 randia 1990  289 816  2,58 randia 1995  1 548 100  3,62 randia 2000  922 148  6,93 randia 2005  1 523 254  6,36 randia
Etelä-Afrikan talous on koko Afrikan ylivoimaisesti kehittynein ja se on myös erityisesti vuoden 1994 jälkeen kasvanut nopeasti. Maan tärkein teollisuuden ala on kaivosteollisuus ja muita keskeisiä ovat tehdas-, kaasu- ja öljy- ja kemianteollisuus sekä maatalous ja matkailu. Viime vuosina maan tekstiiliteollisuus sekä pankki- ja finanssiala ovat kasvaneet nopeasti. Teollisuus on keskittynyt erityisesti Gautengin alueelle, jossa sijaitsee pääosa maan kaivoksista. Maalla on vahva  finanssi- ja teollinen infrastruktuuri, jolla on merkittävä kasvupotentiaali. Vuoden 1994 jälkeen Etelä-Afrikka on pyrkinyt tekemään itsensä houkuttelevaksi ulkomaisille investoinneille ja se tarjoaa insentiivejä sekä ulko- että kotimaisille investoinneille kaikille teollisuuden aloille.

Etelä-Afrikan talouden tukijalka oli koko 1900-luvun ajan kaivannaisteollisuus. Vuonna 1910 kulta muodosti 80 % maan kokonaisviennistä. 1930-luvun aikana uusia merkittäviä kultaesiintymiä löydettiin Witwatersrandin länsiosista, Vaaljoen alueelta ja Oranjen vapaavaltion provinssista. Kullan ja muiden mineraalien vientitulot ja investoinnit kaivostoimintaan toimivat Etelä-Afrikan taloudellisen kehityksen keskeisimpänä voimavarana. 1970-luvulla Etelä-Afrikan osuus maailman kullantuotannosta oli noin 57 %. Kaivosteollisuuden kasvu myös loi tarpeen laajamittaiselle palkkatyövoiman hyväksikäytölle ja johti maan maatalouden kapitalisoitumiseen.

Maan teollisuustuotanto alkoi kasvaa ensimmäisen maailmansodan aikana, jolloin tuontitavaroiden puute loi tarpeen paikallisen teollisuuden kehittämiseen. 1930-luvulla valtio tuki voimakkaasti teollistumista ja teollisen tuotannon osuus maan bruttokansantuotteesta nousi 1970-luvulle saakka. Etelä-Afrikan teollisuustuotanto suuntautui pääasiassa kotimaiseen tarpeeseen.

Apartheidin aikana maahan syntyi vaikea sosioekonominen epätasa-arvo, joka edelleen ilmenee muun muassa korkeana työttömyytenä, laajana köyhyytenä ja rikollisuutena. Työttömyys on luonut maahan mittavan harmaan talouden, joka on haaste maan taloudelliselle kehitykselle. Vuonna 2005 luottoluokituslaitos Moody's Investors Service nosti maan luokituksen Baa1:ksi viitaten maan valuuttavarannon paranemiseen ja nopeaan talouskasvuun.

 Valuutta 

Etelä-Afrikan rand (ZAR) on viimeisen kymmenen vuoden aikana menettänyt lähes puolet arvostaan suuriin valuuttoihin verrattuna, vaikka rahan arvoa pyrittiin ylläpitämään korkeilla koroilla ja inflaation hidastui tuona aikana. Valuutan arvon heikkenemisen syyksi on epäilty kansainvälisten valuuttakeinottelijoiden toimintaa ja joidenkin markkina-analyytikkojen mukaan valuutta on 15–20 %  aliarvostettu. Alhainen randin arvo on auttanut maan matkailu- ja kaivosteollisuutta. Vuonna 2007 yhdellä eurolla sai 9–10 randia ja Yhdysvaltain dollarilla 6–7.

 Maatalous 
Kaivosteollisuuden kasvun aiheuttama maatalouden kapitalisoituminen johti itsenäisten mustien maanviljelijöiden katoamiseen, mutta samalla vaikeutti myös buuripienviljelijöiden asemaa. Vuonna 1913 säädetty Maalaki kielsi afrikkalaisia ostamasta tai vuokraamasta maata valkoisilta ja rajoitti afrikkalaisten mahdollisuuden omistaa viljelymaata 8 % maan pinta-alasta (vuonna 1936 alue kasvoi 13 %). Afrikkalaisten hallintaan jääneet elinkelvottomat reservaatit muodostivat halvan työvoiman reservin maan kaivosteollisuudelle.

Maatalouden osuus maan BKT:stä on 4 %. Tärkein maatalouden alue on karjankasvatus ja vain 13 % maan pinta-alasta on viljelykäytössä. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, vehnä, kaura, sokeriruoko ja auringonkukka. Maan hallitus pyrkii kehittämään pienviljelyä luodakseen työpaikkoja. Tärkeimmät maatalouden vientituotteet ovat sitrushedelmät, viini ja kukat. Apartheidin aikana mustien maaomistus oli rajattu vain 13 % maan pinta-alasta. Maassa on aloitettu mittavan maareformin toteuttaminen, koska suurin osa viljelymaasta on edelleen valkoisten omistuksessa. Valkoisten omistamien maatilojen keskikoko on 1 300 hehtaaria, kun mustien maatilojen on vain 5,2. Vuosikymmenenien ajan reformia toteuterriin vain halukkaiden myyjien ja ostajien avulla, mutta viranomaiset ovat ilmoittaneet, että myös laajat pakkolunastukset ovat mahdollisia. Maareformin tavoitteena oli siirtää 30 % viljelymaasta mustille eteläafrikkalaisille vuoteen 2014 mennessä. Vuonna 2025 säädettin laki, joka mahdollistaa pakkolunastukset, koska vielä yli 30 vuotta apartheidin rasistisen järjestelmän päättymisen jälkeen enemmistö viljelysmaasta on edelleen valkoisen vähemmistön hallussa.

 Viininviljely 


Etelä-Afrikan viinitilat tuottavat vuosittain 1,5 miljoonaa tonnia viinirypäleitä viinintuotantoon. Viininviljely maassa alkoi jo 1600-luvulla ranskalaisten hugenottien myötä. Keskeisintä viininviljelyaluetta on Western Capen provinssi, mutta tiloja nöytyy myös Northern Capesta ja Freestatesta. Maassa on 106 000  hehtaaria viinitiloja. Talouspakotteiden päätyttyä eteläafrikkalaisen viinin vienti lähti kasvuun ja vuonna 2000 maasta vietiin jo 139 miljoonaa litraa viiniä. Suosituimmat valkoviinirypäleet ovat chenin blanc, colombard ja chardonnay ja punaviinirypäleet cabernet sauvignon, pinotage ja shiraz. Vaikka punaviinin osuus onkin viime vuosina ollut kasvussa, muodostaa valkoviini edelleen yli 2/3 tuotannosta.

 Kaivosteollisuus 
Etelä-Afrikka on merkittävä kaivosteollisuuden keskus. Erityisesti maa tunnetaan timanttien ja kullan tuottajana. Witwatersrandin kultakaivokset ovat maailman suurimmat ja samalla myös merkittävä uraanikaivos, sillä alueen malmi sisältä molempia metalleja.

Vuosina 2019 ja 2020 Etelä-Afrikka oli maailman suurin platinan tuottaja.

 Energia 

Kivihiili on Etelä-Afrikan energiajärjestelmän tukipilari ja kattaa noin 70 % asennetusta sähköntuotantokapasiteetista. Vuoden 2019 suunnitelma esittää energialähteiden monipuolistamista vuoteen 2030 mennessä ja pyrkii pienentämään energiasektorin hiilijalanjälkeä samalla, kun vastataan kasvavaan energiankysyntään ja varmistetaan sosioekonomisesti oikeudenmukainen siirtymä. Sähkön hinta on keskeinen huolenaihe. Rikkain 20 % väestöstä käyttää yli puolet kokonaisenergiasta.

Energiankulutus asukasta kohti vuonna 2023 oli 86 miljoonaa BTU:ta, maailman 195 valtion joukossa 61. suurinta.

Eteläafrikkalaisista noin 86 % on sähköverkon parissa: kaupungeissa 87 %, maaseudulla 93 %.

Koebergin ydinvoimalaitos on Afrikan maanosan ainoa ydinvoimala, ja se tuottaa kahdella 1980-luvulla valmistuneella reaktorillaan noin neljä prosenttia koko Etelä-Afrikan sähköstä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Observatory of Economic Complexity: South Africa 

*