Rohtosuopayrtti

Rohtosuopayrtti eli suopayrtti (Saponaria officinalis) on valkoisin tai hennon vaaleanpunaisin kukin kukkiva kohokkikasvi. Se on myös perinteinen monivuotinen koristekasvi eli perenna, jota on käytetty myös rohtona ja pesuaineena. 

Lajin sekä tieteellinen että suomenkielinen nimi viittaavat kasvin käyttöön saippuana.Helsingin kasvit 1998, s. 94.

 Ulkonäkö ja koko 
Tanakkavartinen rohtosuopayrtti kasvaa 30–90 cm korkeaksi. Kasvi on pysty ja kalju tai hienokarvainen. Kolmisuoniset lehdet ovat pareittain vastakkain pitkin vartta, ja ne vaihtelevat muodoltaan soikeista soikean puikeisiin. Pituudeltaan ne ovat 5–10 cm. Latvassa oleva kukinto on tiheä, kaksipuolinen viuhkosto. Kukan verhiö on violetinsävyinen ja 18–24 mm pitkä. Ulkoverhiö puuttuu. Teriö on 2,5–3,5 cm leveä, yksinkertainen tai kerrottu. Väriltään teriö on vaaleanpunainen tai valkoinen. Terälehdet ovat kynnellisiä ja ehyitä tai lantto- tai risakärkisiä. Emiö on kaksivartaloinen. Hedelmä on neliliuskaisesti aukeava kota.Retkeilykasvio 1998, s. 123.Suuri Pohjolan kasvio 2005, s. 153. 

Rohtosuopayrtti kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Kukissa on hieno, neilikkamainen tuoksu. Ne tuoksuvat varsinkin hämärän aikaan, jolloin ne houkuttelevat tehokkaasti luokseen yöperhosia.


 Levinneisyys  
Rohtosuopayrtti on alun perin eurooppalainen laji. Sitä kasvaa koko Euroopassa Islantia sekä Fennoskandian ja Venäjän pohjoisosia lukuun ottamatta. Alkuperäiskasvina rohtosuopayrtti kasvaa Keski- ja Etelä-Euroopassa, pohjoisempana se on vanha ja vakiintunut vieraslaji. Euroopan ulkopuolella sitä kasvaa paikoin Turkissa sekä Siperian länsiosissa. Ihmisen mukana laji on levinnyt paikoin myös Etelä-Amerikkaan sekä erityisesti Pohjois-Amerikkaan, jossa se on laajalti vakiintunut laji. Suomessa rohtosuopayrtti on vakiintunut uustulokas, jota tavataan Oulun korkeudelle saakka. Etelä-Suomessa laji on paikoitellen yleinen. Rohtosuopayrtti kasvaa myös hyvin kasvuvyöhykkeellä 7 aina vyöhykkeen 8 rajalle saakka.

 Elinympäristö  
Pohjois-Euroopassa rohtosuopayrtti on pääasiassa viljelyjäänne tai villiintynyt puutarhakarkulainen, mutta sitä on tavattu myös laivojen painolastien mukana tulleena tulokkaana. Nykyään lajia tapaa esimerkiksi vanhoilla talonpaikoilla, puutarhoissa, pientareilla, joutomailla ja kaatopaikoilla. Maavartensa avulla rohtosuopayrtti saattaa muodostaa laajoja kasvustoja.Oulun kasvit 2005, s. 434. Maavarret takaavat lajille myös tehokkaan leviämistavan uusille kasvupaikoille esimerkiksi siirtomaan mukana, sillä se versoaa pienistäkin juurakonpalasista. Laji viihtyy hyvin kuivissakin kasvupaikoissa ja kestää kohtalaisesti myös tallaamista ja niittämistä.

 Käyttö 
Nykyään rohtosuopayrttiä kasvatetaan koristekasvina, mutta alun perin se oli tärkeä hyötykasvi. Suomessa lajia ryhdyttiin laajemmin viljelemään 1700-luvulla. Koko kasvi ja varsinkin sen juurakko sisältää runsaasti saponiineja, jotka veteen liuetessaan muodostavat saippuamaista vaahtoa. Tämän takia sitä käytettiin aikaisemmin erityisesti pesuaineena. Teolliset puhdistusaineet syrjäyttivät yleistyessään rohtosuopayrtin laajasta käytöstä. Parhaimmillaan kasvin on todettu sisältävän jopa 20 % sapoiineja, eli noin 5 % enemmän kuin nykyään kaupallisestikin käytetyt saippuamarjojen hedelmät eli pesupähkinät.Hiltunen & Holm 2000.

Antiikin aikaan suopayrttiä on käytetty yleisesti villan puhdistamiseen.Suomen terveyskasvit 1982, s. 252. Pohjois-Amerikassa kasvin kukinnoilla on värjätty vihreää ja keltaista. 

Rohtosuopayrtti on myös vanha lääkekasvi. Sillä on hoidettu muun muassa paiseita, yskää ja ummetusta. Kasvin sisältämät saponiinit ovat myrkyllisiä, joten rohtokäyttöä ei nykyään suositella.

 Lähteet 
 Helsingin kasvit – Kukkivilta kiviltä metsän syliin. Toim. Kurtto, Arto & Helynranta, Leena. Helsingin kaupungin ympäristökeskus. Yliopistopaino, Helsinki 1998.
 Hiltunen, Raimo & Holm, Yvonne: Farmakognosia: Farmaseuttinen biologia. Yliopistopaino, Helsinki 2000. .
 Oulun kasvit. Piimäperältä Pilpasuolle. Toim. Kalleinen, Lassi & Ulvinen, Tauno & Vilpa, Erkki & Väre, Henry. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Norrlinia 11 / Oulun kaupunki, Oulun seudun ympäristövirasto, julkaisu 2/2005. Helsinki 2005.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Suomen terveyskasvit. Luonnon parantavat yrtit ja niiden salaisuudet. Toim. Huovinen, Marja-Leena & Kanerva, Kaarina. Oy Valitut Palat – Reader's Digest Ab, Helsinki 1982. 
 Suuri Pohjolan kasvio. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003).

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Suopayrtti eli rohtosuopayrtti (Saponaria officinalis)
 Kasviatlas 2018: Rohtosuopayrtin (Saponaria officinalis) levinneisyys Suomessa
 Luontoportti: Suopayrtti (Saponaria officinalis)
 Pohjolan kasvien pauloissa: Saponaria officinalis - rohtosuopayrtti
 Coloria.net: Suopayrtti
 Rohtosuopayrtti – vuoden 2009 maatiaiskasvi – Maatiainen ry
 Puutarha.net: Rohtosuopayrtti (Saponaria officinalis)
 United States Department of Agriculture (USDA): Saponaria officinalis 

Luokka:Kohokkikasvit
Luokka:Myrkylliset kasvit
Luokka:Hyötykasvit