Puutarhakaupunki

Puutarhakaupunki-ideologia on eräs kaupunki- ja aluesuunnittelun näkökulmista. Puutarhakaupungit ovat isojen kaupunkien ympärille muodostettuja pienempien alueiden piirejä, joissa väliin jää luonnonmukaisuutta ja puhtaampaa ympäristöä edistäviä puistoalueita. Asukasluvultaan puutarhakaupunki on rajoitettu, ja se on ilmava ja puistomaisesti suunniteltu sekä hallinnoltaan ja toiminnoiltaan itsenäinen. Puutarhakaupungin asunnot ovat pääasiallisesti rivi- tai omakotitaloja.Honkala 2000, s. 193

Ajatuksen kehitti brittiläinen Ebenezer Howard 1800-luvun lopussa. Britanniaan syntyi 1903 ensimmäinen puutarhakaupunki Letchworth Lontoon lähistölle. Howard määritteli puutarhakaupungille seuraavia periaatteita:
 maa-alueen julkinen hallinto, että vältettäisiin taloudelliset arvioinnit
 ruuan tuotantoa varten maatalousvyöhyke kaupungin ympärillä
 suhteellisen harva asukastiheys
 kaupungin keskustassa myös julkisia palveluita (puistoja, kulttuuripaikkoja jne.)
 taloudellisen toiminnan säätely alueella

pienoiskuva|Ranskalainen puutarhakaupunki.
pienoiskuva|Saksalainen puutarhakaupunki.

Puutarhakaupungit Suomessa
Suomessa puutarhakaupunki-ideaa alettiin soveltaa heti 1900-luvun alussa. 1901 perustettiin Haga (Haaga), 1906 Grankulla (Kauniainen) ja 1907 Brändö (Kulosaari). Konrad Zilliacus perusti 1906 ”Parkstad-Vanda-Puistokylä”nimsen yhtiön, joka alkoi myydä silloisesta Helsingin maalaiskunnasta ostamaltaan alueelta omakotipalstoja kymmenen vuoden maksuajalla. Puistokylästä on edelleen merkkejä muun muassa Helsingin Puistolan kaupunginosassa, vanhassa Tapanilassa sekä Tapaninvainiolla.Malmi-seura  Eliel Saarinen kumppaneineen teki vuonna 1918 ”Pro Helsingfors” -suunnitelman, jossa kantakaupunkia ympäröivät puutarhakaupungit oli yhdistetty toisiinsa raidelinjoin. Siitä toteutui lopulta vain pieniä osia Munkkiniemeen.Munkkiniemi-Haaga -suunnitelma  Akseli Toivonen sai aikaan Puu-Käpylän toteuttamisen 1920-luvulla kasvavan pääkaupungin asuntokurjuutta lievittämään. Käpylää pidettiin ympäri Eurooppaa onnistuneena puutarhakaupunkina, vaikka kotimaiset aikalaisarkkitehdit kritisoivatkin Martti Välikankaan suunnittelemia taloja liian moderneina ”tulitikkulaatikoina”.Asta Korppi: Meidän Käpylä. Tintta Kustannus 2007. Sivut 15–17.

Puutarhakaupungin kuuluisin suomalainen sovellus on Heikki von Hertzenin visioima modernistinen Tapiola, jota oli suunniteltu jo 1940-luvulla ja rakennettu 1950-luvulta alkaen. Toteutuksen hoiti Asuntosäätiö, tarkoituksenaan yhdistää alueeseen sekä kaupunkimaisia että maaseutumaisia piirteitä. Asuntosäätiö on rakennuttanut puutarhakaupunkialueita muuallekin Suomeen.

Pääkaupunkiseudulla edelleen sijaitseva puutarhakaupunki Kauniainen syntyi vuonna 1906. Tuolloin perustettiin maanhankintayhtiö Ab Grankulla, joka palstoitti Espooseen Grankullan seisakkeen ympäristöstä ostamalleen maalle tontteja ja rakennutti teitä. Grankulla puoli-itsenäistyi Espoosta taajaväkisenä yhdyskuntana 1915 ja itsenäistyi kokonaan kauppalana 1920. Kaupungiksi Kauniainen tuli vuonna 1972, yhtaikaa Espoon kanssa.

Lähteet
 Honkala, Liisa (toim.): Arkkitehtuurin sanakirja. WSOY 2000. .
 Viitteet 

Aiheesta muualla
 Puutarhakaupungeista Ranskassa ja Euroopassa 
 Tapiolasta Rakennustaiteen museon sivuilla
 Parkstad Wanda Puistonkylän mainosteksti vuodelta 1910 Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan Kansalaismuisti-projektin Tapanila-osiossa
 Letchworthin kaupungin verkkosivut 

Luokka:Kaupunkisuunnittelu
Luokka:Vihersuunnittelu