Talollinen

Talollinen eli tilallinen eli talokas on historiallinen, sääty-yhteiskuntaan liittyvä termi, joka tarkoittaa maatilansa omistavaa maanviljelijää tai muuta ammattikuntaa, joka omisti maatilan.Peltonen 1992, s. 272–273. Omistaja vastasi tilalle asetetuista veroista ja muista velvoitteista.

Myös talonpoika-termillä tarkoitetaan sääty-yhteiskunnasta puhuttaessa samaa asiaa, maansa omistavaa viljelijää. Muussa yhteydessä talonpoika-termillä voidaan kuitenkin kuvata myös laajemmassa merkityksessä maata viljelevää väestöä yleensä, ja eri aikoina. Esimerkiksi yhteiskuntatieteellisessä tutkimuksessa ”talonpoika”-termiä ei määritetä maanomistuksen vaan yhteiskunnallisen ja kulttuurisen aseman perusteella. Professori Teodor Shaninin mukaan talonpoika on pääasiassa perheen työvoimalla lähinnä omaa kulutustaan varten viljelevä maanviljelijä, joka on yhteiskunnallisesti alistetussa asemassa.Shanin 1971, s. 14–17.

Talonpoikaisten maanviljelijöiden tilanhoito oli Suomessa 1700-luvun alkupuolella monien rajoitusten kahlitsemaa. Torppien perustaminen talonpojan omistamalle maatilalle sallittiin vasta 1750-luvulla isojakoasetuksen yhteydessä ja palvelusväen lukumäärää säädeltiin ankarin ottein. Omistusten laajentaminen maakaupoilla ei ollut sallittua, ei myöskään tilojen halkominen perillisten kesken. 

Talonpoikaissääty
Ruotsin ja Suomen suuriruhtinaskunnan sääty-yhteiskunnassa talolliset eroteltiin muista säädyistä (aatelisto, papisto, porvaristo), sekä myös maatalousyhteiskunnan muista väestönosista (mäkitupalaisista, torppareista, käsityöläisistä ja loisista). Erottelu perustui maanomistukseen: talolliset omistivat viljelemänsä maan, ja kuuluivat siksi talonpoikaissäätyyn, joka oli yksi nelijakoisen sääty-yhteiskunnan valtiosäädyistä. Talonpoikaissääty ei koostunut kuitenkaan ainoastaan talollisista, vaan myös muista maanomistajista – esimerkiksi teollisuuden harjoittajista, pienyrittäjistä ja maakauppiaista. Näillä ryhmillä oli erityisesti 1800-luvun loppupuolella talonpoikaissäädyssä talollisia voimakkaampi asema.
Tyypillisissä mannereurooppalaisissa sääty-yhteiskunnissa ei ollut talonpoikaissäätyä erillisenä, vaan se kuului yhdessä porvarissäädyn kanssa ”kolmanteen säätyyn”.

Talonpoikaissäädyllä oli oikeus valita edustajansa valtiopäiville. Kunkin tuomiokunnan edustaja valittiin talollisten ja muiden maanomistajien keskuudesta valitsijamiesmenettelyssä. Ruotsin suurvalta-aikana niin kutsuttujen voittomaiden talollisilla ei ollut kuitenkaan edustusoikeutta: muun muassa Käkisalmen lääni luettiin voittomaihin.Laasonen 2005 s. 11–13, 16, 151.

Talonpoikaissäädyn poliittinen vaikutusvalta vaihteli ajasta toiseen. Suomen autonomian aikana talonpoikaissäädyn asema ja merkitys korostuivat 1800-luvun lopun valtiopäivillä, jolloin periaatteessa mitään asiaa ei voitu päättää ilman säädyn suostumista. Toisaalta talonpoikaissääty edusti vain pientä osaa maaseudun väestöstä, ja tämä oli omiaan kärjistämään  yhteiskunnallisia suhteita. Suomessa säätyvaltiopäivät lakkautettiin vuonna 1906, jolloin perustettiin yksikamarinen eduskunta.

 Katso myös 
 Aatelittomat säädyt
 Kolmas sääty
 Neljäs sääty

 Lähteet 



 11-12 (Pieni Tietosanakirja / I. A - Isonzo) (runeberg.org) pieni tietosanakirja Runeberg aatelittomat säädyt. Viitattu 1.11.2021
 1029-1031 (Pieni Tietosanakirja / 9. Stambulov-Työaika) (runeberg.org) pieni tietosanakirja Runeberg säätyeduskunta-säätyerioikeudet. Viitattu 11.10.2022
 1139-1140 (Pieni Tietosanakirja / 9. Stambulov-Työaika) (runeberg.org) pieni tietosanakirja Runeberg talo-talonpoika. Viitattu 11.10.2022

 Viitteet 

Luokka:Suomen asutus- ja yhteiskuntahistoria
Luokka:Sääty-yhteiskunta