Michel Le Tellier

Michel Le Tellier (19. huhtikuuta 1603 Pariisi, Ranskan kuningaskunta – 30. lokakuuta 1685 Versailles) oli ranskalainen aatelinen, valtiomies ja Barbezieux'n markiisi sekä Chavillen ja Viroflayn herra.

Le Tellier toimi Ranskan sotaministerinä vuosina 1643–1677 ja oli Ranskan kansleri vuosina 1677–1685. Hän oli Ranskan vakinaisen armeijan perustaja ja sotaministeri François Michel Louvoisin isä, joka toimi yhdessä poikansa kanssa sotaministeriön johdossa vuodesta 1662 lähtien.

 Suku 
Michel Le Tellierin vanhemmat olivat pariisilainen maistraatti Michel III Le Tellier ja Claude Chauvelinin.

 Ura 
pienoiskuva|Michel Le Tellier, Ranskan kansleri eli valtiosihteeri vuonna 1677, Balthasar Moncornet'n kaiverrus
Hän astui julkiseen palvelukseen ja hänestä tuli maître des requêtes (korkeamman tason lakimies eli 'procureur') vuonna 1631 Ludvig XIII:n palveluksessa. Vuonna 1640 le Tellier nimitettiin oikeusintendentiksi Ranskan armeijaan, joka oli sijoitettu Piemonteen Italiaan. Vuonna 1643 hänestä tuli sotilasasioiden valtiosihteeri (tunnettiin nimellä 'sotaministeri') ystävyytensä ansiosta Ranskan pääministeri, kardinaali Jules Mazarinin kanssa, ja hänet tunnettiin tehokkaana hallintomiehenä. Hän oli aktiivinen aristokraattisen Fronden kansannousun yhteydessä olevissa levottomuuksissa ja pysyi uskollisena kardinaali Mazarinille ja valtiolle. Hän toimi sijaishallitsija, kuningatar Anna Itävaltalaisen pääneuvonantajana kardinaalin ollessa maanpaossa.

Vuonna 1677 hänestä tehtiin Ranskan kansleri eli valtiovarainministeri ja hän jatkoi edelleen sotaministerinä olevan poikansa François-Michel Le Tellierin auttamista. Yksi hänen merkittävimmistä saavutuksistaan valtiovarainministerinä oli kuninkaallisen armeijan muuttaminen huomattavasti suuremmaksi ja ammattimaisemmaksi joukoksi, joka auttoi Ludvig XIV:n absoluuttisen vallan saamisessa ja siten varmistamaan Ranskan herruuden Euroopassa.

Fronde kapinan kokemus opetti Le Tellierille ja kuningas Ludvig XIV:lle, että armeija oli poistettava aatelisten hallinnasta ja tehtävä täysin riippuvaiseksi kuninkaasta. Le Tellier alkoi järjestää sitä uudelleen 1650-luvun puolivälissä, ja kun Ludvig otti hallituksen henkilökohtaisen vallan kardinaali Mazarinin kuoltua vuonna 1661, Le Tellier hyväksyttiin kuninkaan kolmijäseniseen sisäiseen neuvostoon (Conseil d’en Haut). Hänen merkittävät armeijauudistuksensa pantiin täytäntöön seuraavien 16 vuoden aikana. Poikansa François-Michel Le Tellierin avustuksella hän kasvatti armeijan kokoa rajusti luomalla 100 000 miehen vakinaisen rauhanajan joukon, joka nelinkertaistettiin sodan aikana. Kuninkaalle uskolliset upseerit ylennettiin uusiin yleisiin komentokeskuksiin, ja joukkojen kuri parani huomattavasti. Lisäksi Le Tellier kehitti keskitetyn sotilaskuljetusjärjestelmän, jonka avulla kuningas pystyi riistämään tottelemattomilta upseereilta tarvikkeita. Uusi armeijan organisaatio säilyi pienin muutoksin Ranskan vallankumouksen puhkeamiseen vuoteen 1789 asti.

Valtiovarainministerinä hän myös palautti huhtikuussa 1679 yksityisoikeuden opetuksen Pariisin yliopistoon sen jälkeen, kun paavi Honorius III oli kieltänyt sen yli 450 vuotta aikaisemmin 11. toukokuuta 1219. Uudessa virassaan hän uudisti oikeustieteen opintoja ja paransi virkamiesten rekrytointia.

Protestanttisuutta vihannut Le Tellier oli yksi niistä, jotka vaikuttivat Ludvig XIV:een kumoamaan Nantesin ediktin, joka oli aiemmin myöntänyt uskonnonvapauden. Hän kannusti edelleen hugenottien vainoamiseen. Hän kuoli 82-vuotiaana Versailles'ssa lokakuussa  1685, vain 15 päivää sen jälkeen, kun Ludvig XIV ja hän olivat allekirjoittaneet ediktin kumoamisen.
pienoiskuva|Michel Le Tellier'n hautamonumentti Saint-Gervais-Saint-Louis'n kirkko Pariisi, kuvanveistäjät Pierre Mazeline ja Simon Hurtrelle 1686

 Perintö 
Michel Le Tellier keräsi myös suuren omaisuuden elämänsä aikana ja hänellä oli kaksi poikaa, joista toinen oli kuuluisa valtiomies, Louvois-nimellä tunnettu François-Michel Le Tellier, joka palveli myös Ranskassa sotaministerinä ja josta lopulta tuli yksi hallinnon vaikutusvaltaisimmista virkamiehistä isänsä ohjauksessa. Toisesta pojasta Charles Maurice Le Tellieristä tuli Reimsin arkkipiispa.

Michel le Tellierin kirjeenvaihto on säilytetty Pariisissa Bibliothèque nationale de Francessa.

 Avioliitto ja perilliset 
Hän avioitui Élisabet Turpinin kanssa, joka oli kansleri Étienne II d'Aligren serkku. 

Heille syntyivät lapset:

 François Michel Le Tellier (18. tammikuuta 1641 – 16. heinäkuuta 1691), markiisi de Louvois, avioitui Anne de Souvrén, markiisitar de Courtenvaux'n kanssa; poika markiisi de Barbezieux seurasi häntä sotaministerinä; pojanpoika Louis Charles César Le Tellier oli Estrées'n herttua, ministeri ja Ranskan marsalkka, ja yksi hänen tyttärentyttäristään avioitui Emmanuel Théodose de La Tour d'Auvergnen, Bouillonin herttuan kanssa; suoria jälkeläisiä ovat Richelieun herttuat ja Itävallan keisarinna Elisabetin (Sissi).
 Charles Maurice Le Tellier (18. heinäkuuta 1642 – 22. helmikuuta 1710), Reimsin arkkipiispa, Ranskan katolisen kirkon erittäin vaikutusvaltainen johtaja ja yksi tärkeimmistä eurooppalaisista bibliofiileistä.
 Madeleine Fare Le Tellier (1645 – 23. kesäkuuta 1668) avioitui herttua Louis Marie Victor d'Aumontin kanssa, heillä oli jälkeläisiä; Monacon kruununprinsessa Louise Félicité Victoire d'Aumont, Mazarinin herttuatar (1759–1826). Nykyinen Monacon ruhtinas on Madeleine Faren jälkeläinen.

Lähteet

Le Tellier, Michel
Le Tellier, Michel
Le Tellier, Michel
Luokka:Ranskalaiset aateliset