Birger Carlstedt

John Birger Jarl Carlstedt (12. heinäkuuta 1907 Helsinki – 3. lokakuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja modernin taiteen edelläkävijä Suomessa. 

Elämäkerta
Carlstedt kuului nuoruudessaan niihin verraten harvalukuisiin suomalaisiin taiteilijoihin, jotka olivat jatkuvasti avoimina uusille vaikutteille ja uskalsivat tehdä valtavirrasta poikkeavia kokeiluja. Hän opiskeli 1920-luvulla Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa (nyk. Taideyliopiston Kuvataideakatemia) ja Taideteollisessa Keskuskoulussa vuosina 1926–1928 (nyk. Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu), W. Åströmin johdolla 1928. Jo opiskeluaikana hän kiinnostui eurooppalaisesta avantgardismista. Varakkaiden vanhempiensa tuella Carlstedt saattoi matkustella monia muita taiteilijoita laajemmin. Pariisiin hän meni ensimmäisen kerran jo 16-vuotiaana vuonna 1923 ja palasi sinne monesti myöhemmin. Matkoillaan Carlstedt tutustui muun muassa Bauhaus- ja De Stijl -ryhmiin, jotka tarkastelivat kuvataiteen ja arkkitehtuurin vuorovaikutusta ja yhteensovittamista. Vuonna 1929 hän suunnitteli äitinsä omistamaan Le Chat Doré -ravintolaan ultramodernin sisutuksen, joka oli taiteen ja muotoilun funktionalistis-konstruktivistinen synteesi.
pienoiskuva|Le Chat Dorén luonnos, 1930
Vuodet 1930–1932 olivat Carlstedtin tuotteliasta aikaa, jolloin hän maalasi sarjan ekspressionistisia, surrealistisia ja kubistisia teoksia, sekä toteutti myös täysin abstraktin komposition Ympyröitä ja kolmioita. Hänen ensimmäinen suuri näyttelynsä oli Helsingin Taidehallissa vuonna 1932, ja se käsitti toisaalta luonnoksia sisustuksista, tekstiileistä ja huonekaluista ja toisaalta maalauksia ja piirustuksia. Näyttelyn sai varsin vaisun vastaanoton. Carlstedtiä pidettiin dekadenttina eurooppalaisten muotivirtausten matkijana, jyrkimmissä äänenpainoissa jopa perverssinä. Eniten yleisöä ärsytti Carlstedtin eräs kompositio, jossa nähtiin abstraktista geometrisuudesta huolimatta viittauksia naisen sukupuolielimiin.

Kun kokeilut ja modernistinen ilmaisu eivät saaneet tuon ajan ilmapiirissä ymmärrystä, Carlstedt kääntyi perinteisempään ilmaisuun ja lopetti radikaalit kokeilunsa. 1930-luvun jälkipuoliskon ja 1940-luvun alkupuoliskon ajan hän maalasi tyylitellyn ekspressionistisia teoksia, jotka pysyivät esittävän maalaustaiteen puolella. Carlstedt myös jatkoi matkustelua Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa ja kirjoitti ruotsinkieliseen sanomalehdistöön reportaaseja ja taidearvosteluja.

Toisen maailmansodan jälkeen Carlstedtin töihin tuli uusi, surrealistinen vaihe. Osa tuon kauden maalauksista oli synkkiä ja painajaismaisia, ja niiden voitiin nähdä kuvastavan menneen maailmansodan kauhuja ja sodan aiheuttamaa henkistä tyhjyyttä Euroopassa. Toiset työt olivat hengeltään rauhallisempia ja pohdiskelevia. Tunnetussa tämän kauden työssään Sävel kaukaisuudesta Carlstedt yhdistelee asetelma- ja maisemamaalauksen tyylilajeja ja käyttää elementtejä, jotka muistuttavat Giorgio de Chiricon metafyysistä ilmaisua tai René Magritten paradoksaalisuutta. Esittävän taiteen aikakausi päättyi Carlstedtin töissä vuonna 1949 teokseen Le Cathédrale engloutie – Uponnut katedraali. Tämä jälkikubistinen kompositio sai nimensä Claude Debussyn pianokappaleesta, johon Carlstedt oli tutustunut vaimonsa, pianisti France Ellegaardin esittämänä. Analogiat musiikin ja kuvataiteen kompositioiden välillä muodostivat tämän jälkeen keskeisen temaattisen elementin hänen teoksissaan.
pienoiskuva|Serenata, 1955–1975.
1950-luvulla Carlstedt matkusti jälleen Pariisiin ja kääntyi lopullisesti perinteisempään abstraktiin ilmaisuun, jota hän kehitti edelleen uransa loppuun saakka. Carlstedtin konkretistinen tyyli perustui formalistisiin peruselementteihin, väriin ja muotoon, sekä värien keskinäisiin suhteisiin. Taiteilija pyrki abstrakteissa, geometrisissä kompositioissaan tasapainoon ja sisäiseen järjestykseen.

Carlstedtin ja hänen pianistipuolisonsa kotina oli pitkään Espoon Matinkylän Nuottaniemessä sijaitseva Villa Carlstedt, jonka hänen vanhempansa rakennuttivat alun perin kesähuvilaksi vuosina 1913–1915. Huvila on arkkitehti Lars Sonckin piirtämä, ulkoasultaan varsin eksoottinen rakennus, jota ympäröi rehevä puutarha. Birger Carlstedt rakennutti vuonna 1930 huvilan viereen itse suunnittelemansa funktionalistisen ateljeerakennuksen.

Birger Carlstedtin vanhemmat olivat ravintoloitsijat Johan Wilhelm Carlstedt ja Amanda Josefina o.s. Lindström.

Tasavallan presidentti Urho Kekkonen myönsi Birger Carlstedtille Pro Finlandia -mitalin vuonna 1964. Carlstedtille myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1972.Termonen, Teuvo: Suomalaista postikorttitaidetta, osa 4, s. 22. Suomen Postikorttiyhdistys Apollo 2006. 

Tunnettuja teoksia

1930–1931 Nature morte
1932 Ympyröitä ja kolmioita
1932 Kubistinen asetelma
1938 Lepäävä neekerinainen
1938 Harlekiini
1939 Mwamba-Goor
1940 Paluu
1944 Näkymä Lallukan ikkunasta
1944 Kello 12:10
1945 Painajainen
1945 Muotiateljee
1945 Meditaatio
1945 Sävel kaukaisuudesta
1945 Lokakuun ilta
1946 Nature morte
1949 Uponnut katedraali
1950 Marokkolaisnainen
1947–1950 Aamusta iltaan 
1950 Soittava nainen
1950 Paysage étrange
1950–1951 Kompositio
1952 Sommitelma
1953 Jeux
1954 Movement toumant
1955 Noctuelles
1950–1955 Clair de lune
1955 Andamento
1955 Sommitelma
1961 Seinämaalaus Helsingin televisiotaloon

Lähteet

Kirjallisuutta

 Forselles, C.-J. af – Nordström, L.-G. (toim.): Kymmenen taiteilijaa: Birger Jarl Carlstedt, Ole Kandelin, Anitra Lucander, Ernst Mether-Borgström, Otto Mäkilä, Lars-Gunnar Nordström. Schultz-Köln, Jaakko Somersalo, Petr Stenius, Sam Vanni. Otava 1962.

 Kasvio, Liisa (toim.): Birger Carlstedt: Tilantekijä 1943–1967. Näyttely 30.10.1992–10.1.1993. Toimittanut Aamos Andersonin taidemuseon julkaisuja, Uusi sarja, nro 9. Aamos Andersonin taidemuseo 1992.



Aiheesta muualla




Luokka:Suomalaiset taidemaalarit
Luokka:Pro Finlandia -palkitut
Luokka:Vuonna 1907 syntyneet
Luokka:Vuonna 1975 kuolleet