Loppuheitto

Loppuheitto eli apokopee () on foneettinen ilmiö, jossa yksi tai sitä useampi äänne jätetään pois sanan lopusta. Tämä poisjätetty äänne on useimmiten painoton vokaali.

Loppuheitto ja historiallinen fonetiikka
Historiallisessa fonetiikassa loppuheitolla usein viitataan painottoman vokaalin poisjääminen.

Painottoman vokaalin poisjääminen
vulgaarilatina pan[e] > espanja pan ’leipä’
vulgaarilatina lup[u] > ranska loup ’susi’
latina strat[a] > englanti street ’katu’

Muiden äänteiden poisjääminen
latina illu[d] > espanja ello se

Loppuheitto kieliopillisena sääntönä
Joissakin kielissä loppuheitto on pakollinen tietyissä ympäristöissä. Esimerkiksi espanjan kielessä useiden substantiivia edeltävät adjektiivien loppuvokaali jää pois, kun kyseinen substantiivi on sekä maskuliini että yksikössä. Täten uno-sanasta ('yksi') tulee un ja grande-sanasta ('suuri, iso') tulee gran. Näin ollen espanjan kielessä sanotaan un mundo ('yksi maailma') eikä *uno mundo ja gran aventura ('suuri seikkailu') eikä *grande aventura.

Loppuheiton käyttö runoissa
 saksa ich gebe > runollinen saksa ich geb’ ’minä annan’

Loppuheitto suomalais-ugrilaisissa kielissä
Suomi
Loppuheitto murteissa
Lounaismurteissa loppuheitto on erittäin yleinen ja rajoittuu sanojen loppuvokaaliin eli kaikista useampitavuisista sanoista ja kaksitavuisista, joissa ensimmäinen tavu on pitkä, loppuvokaali jää pois.

Viro
Viron kielessä loppuheitto on usein esim.  kaksitavuisissa sanoissa, joissa ensimmäisen tavun vokaali on pitkä tai vokaalia edeltää useamman konsonantin yhdistelmä:
 viro: piim, linn ’maito, kaupunki’ (vrt. suomen piimä, linna)

Kun ensimmäisen tavun vokaali on lyhyt ja loppuvokaalia edeltää yksittäinen konsonantti, loppuheittoa ei yleensä ole:
 viro: tuli, lumi (myös suomeksi samat)
Triviaa
Kun suomalainen tiedustelu-upseeri Reino Hallamaa muutti jatkosodan jälkeen Espanjaan, hän käytti nimeä Ricardo Palm. Espanjalaiset sovelsivat nimeen loppuheittoa. Näin Hallamaa sen koki ja käsitteli: "[N]ämä espanjalaiset jättävät sanojen lopussa olevat kaksi konsonanttia lausumatta, joten kirjeissänikin vilisi nimenäni milloin Pa, milloin Pu - jopa Pi. - - - [L]isäsin sitten muitta mutkitta nimeen a:n, joten olen nyt Ricardo Palma."

Lähteet

Aiheesta muualla
Ison suomen kieliopin termejä

Luokka:Muoto-oppi