Lauluja Nuppilasta

Lauluja Nuppilasta on huumoriyhtye Lapinlahden Lintujen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin huhtikuussa 1988. Musiikillisesti monipuolinen albumi sisältää sekä humoristisia yhteislauluja, nopeatempoista rockia että synkkiä ja surullisia kappaleita. Löyhän konseptialbumin sanoitukset käsittelevät Vanhaa ylioppilastaloa, jota myös kansitaide esittää, sekä alkoholinkäytön iloja ja suruja. Monissa kappaleissa on lisäksi yhteiskunnallisia teemoja.

Lauluja Nuppilasta oli Lapinlahden Lintujen viimeinen albumi, jolla pianisti Ari ”Arvid” Kettunen soittaa. Alkuvuosina Kettunen oli ollut yhtyeen tuotteliain säveltäjä, mutta Lauluja Nuppilasta -albumille hän teki vain yhden kappaleen ja jättäytyi pian julkaisun jälkeen pois yhtyeen toiminnasta. Suurimman osan musiikista sävelsi kosketinsoittaja Pekka Hedkrok. Sessiomuusikoina albumin tekemiseen osallistuivat pitkäaikaiset yhteistyökumppanit Pekka ”Rekku” Rechardt (kitara), Pekka Pohjola (bassokitara) ja Jan Noponen (rumpukone). Yhtyeen vakinainen kokoonpano oli sama kuin edellisellä Vihreä gorilla -albumilla.

Albumi sai tuoreeltaan ristiriitaisia arvosteluja, mutta nykyään sitä yleisesti pidetään Lapinlahden Lintujen parhaana. Kaupallisesti albumi menestyi hyvin ja oli parhaimmillaan Suomen virallisen listan sijalla 7. Vuonna 2009 yhtye teki lyhyen kiertueen, jolla albumi esitettiin kokonaisuudessaan. Konserteissa esitettävä albumi valittiin yhtyeen verkkosivuilla järjestetyssä äänestyksessä.

 Albumin vaiheet 

 Tausta 

Lapinlahden Linnut julkaisi helmikuussa 1987 studioalbumin Vihreä gorilla, joka menestyi hyvin.Rossi 2023, s. 130. Yhtye teki vuoden aikana 226 keikkaa, ja esimerkiksi heinäkuussa 1987 esiintymisiä oli päivittäin.Rossi 2023, s. 134. Jatkuvasta konsertoinnista huolimatta yhtyeeltä syntyi nopeasti uutta musiikkia, ja alkuvuodesta 1988 seuraavan albumin kappaleet olivat valmiita.Rossi 2023, s. 143. Yhtye vuokrasi treenikämpän, jossa kappaleita harjoiteltiin noin kahden viikon ajan. Kosketinsoittaja Pekka Hedkrokin mukaan tämä toi soittoon varmuutta, ja uudesta albumista tuli ”nimenomaan bändilevy”.

 Tuotanto 

Lapinlahden Lintujen neljäs albumi Lauluja Nuppilasta äänitettiin Helsingin Finnvox-studiolla maaliskuussa 1988. Edellisten albumien tapaan tuottajana toimi Pedro Hietanen.Rossi 2023, s. 88–89, 110, 126, 147. Musiikki oli lähinnä Hedkrokin säveltämää, ja alkuvuosien tuotteliain säveltäjä Ari ”Arvid” Kettunen teki albumille vain yhden kappaleen.Rossi 2023, s. 87, 108. Muut epäilivät aluksi, osaisiko vakaviin kappaleisiin erikoistunut Hedkrok säveltää myös nopeaa rockia tai tarttuvia huumoriralleja, jotka aiemmin olivat olleet Kettusen vastuulla.Rossi 2023, s. 145. Hedkrokin mukaan kasvanut työtaakka ei kuitenkaan tuottanut ongelmia, ja hän olisi tarvittaessa voinut säveltää enemmänkin. Hedkrok on kuvaillut tuolloista työskentelyään sanalla flow.

Äänityksiin osallistuivat sessiomuusikot Pekka ”Rekku” Rechardt (kitara) ja Pekka Pohjola (bassokitara), joiden kanssa Lapinlahden Linnut oli aiemminkin työskennellyt.Rossi 2023, s. 111, 126. Rechardt liittyi myöhemmin yhtyeeseen virallisena jäsenenä.Rossi 2023, s. 257–261. Mukana oli myös yhtyeen alkuperäinen rumpali Jan Noponen, joka soitti konerumpusampleja ja syntetisaattoriperkussioita. Hedkrok ja Noponen olivat ennen äänityksiä tehneet kokeiluja Ryhmäteatterin studiossa mutta luopuneet ajatuksesta, että osa albumin kappaleista ohjelmoitaisiin. Noponen kuitenkin täydensi niitä erilaisilla äänitehosteilla. Lisäksi albumilla vieraili Herttoniemen eläkeläisten yhdistyksen kuoro Raspikurkut.Lyytinen 2003, s. 118; Rossi 2023, s. 147. Yhtyeen vakinainen kokoonpano pysyi samana kuin edellisellä albumilla.Rossi 2023, s. 73.

Matti Jaaranen soitti albumilla ensi kertaa trumpettia. Trumpetinsoittoa hänelle opetti jazzmuusikko Simo Salminen. Mikko Kivinen soittaa albumilla ensimmäistä kertaa ukulelea.Rossi 2023, s. 144, 146.

 Julkaisu 

Lauluja Nuppilasta ilmestyi huhtikuussa 1988. Se julkaistiin LP- ja CD-levyinä sekä C-kasettina Parlophone-levymerkillä. Singlenä julkaistiin ”Rakas, ukulele soi” B-puolenaan ”Tenukeppi”.Rossi 2023, s. 384.

Lapinlahden Linnut markkinoi uutta albumiaan TV2-kanavalla 13. huhtikuuta esitetyssä Hittimittari-ohjelmassa. Kappaleesta ”Rakas, ukulele soi” tehty musiikkivideo kuvattiin Tampereen Tohlopissa, ja yhtye esittää siinä laulavia rakennustyöläisiä. Jäsenet olivat kuvausten edellä juhlineet aamuyöhön, ja useimmat saapuivat kuvauspaikalle tunnin myöhässä. Videolla näkyy, kuinka katukylttiin nojaava Tapio Liinoja nukkuu seisaaltaan ja havahtuu yllättäen hereille.Rossi 2023, s. 147–148.

Albumin virallinen julkistamistilaisuus oli pari viikkoa Hittimittarin jälkeen. Tapahtuma järjestettiin Yrjönkadun uimahallissa, jonne kutsuttiin levy-yhtiön ja tiedotusvälineiden edustajia. Yhtye saapui tilaisuuteen laakeriseppeleisiin ja pyyhkeisiin verhoutuneina, poseerasi hetken alasti ja aloitti sitten uimahyppynäytöksen. Paikalla oli myös alastomia naisia. Yhtye perusteli esiintymistään: ”Arvostamme roomalaisia tapoja, kylpylöitä, lihaa, rypäleitä ja kauniita naisia.” Levy-yhtiötä ei ollut etukäteen tiedotettu tapahtuman ohjelmasta.

 Kuvaus albumista 

 Kansikuva 

Matti Jaarasen piirtämä kansikuva esittää Vanhaa ylioppilastaloa,Rossi 2023, s. 144. jossa Lapinlahden Linnut oli aikanaan perustettu.Lyytinen 2003, s. 15. Kansikuvassa rakennus on tosin siirretty Helsingin keskustasta maaseudulle. 

 Musiikkityyli 

Lauluja Nuppilasta on löyhä konseptialbumi, jonka kappaleet käsittelevät Vanhan ylioppilastalon kuppilaa ja alkoholia. Tyylillisesti monipuolinen albumi sisältää sekä kepeää huumorimusiikkia ja nopeatempoista rockia että vakavia ja surullisia lauluja.Rossi 2023, s. 144–146.

 Kappalemateriaali 

 A-puoli 

Avausraita ”Rakas, ukulele soi” on Tapio Liinojan sanoittama kappale, jonka Heikki ”Hiski” Salomaa laulaa. Sanoitus kertoo uskottomasta miehestä, jonka puoliso on nähnyt Mannerheimintiellä toisen naisen kanssa. Reggae-vaikutteinen sävellys rakentuu Mikko Kivisen soittaman ukulelen ja Pekka Pohjolan bassonsoiton varaan. Lopussa Kivinen soittaa ukulelella soolon, joka äänitettiin ensimmäisellä otolla. Kappale syntyi kiertueella Kuhmossa, kun Liinoja konsertin jälkeen löysi alastoman Kivisen hotellihuoneestaan soittamasta ukulelea.

”Miksi surisin” on nopeatempoinen kappale, jossa Mikko Kivinen, Matti Jaaranen, Timo Eränkö, Markku Toikka, Heikki Salomaa ja Tapio Liinoja laulavat vuorotellen ongelmistaan. Jokainen toteaa lopulta, ettei suruun ole syytä, sillä muilla jäsenillä menee vielä huonommin. Kappaleen loppuhuudot ”Minä eroan!” ja ”Minä jään!” viittaavat yhtyeen ensimmäiseen pääkaupunkiseudun ulkopuolelle suuntautuneeseen konserttimatkaan syystalvella 1983. Jäsenet olivat sopineet, että jokainen saa ennen esiintymistä juoda vain yhden oluen, mutta ravintolassa Kivinen asetti yhtyeessä jatkamisen ehdoksi toisen tuopin. Sen jälkeen jokainen jäsen ilmoitti vuorotellen eroavansa, kunnes viimeisenä jäljellä ollut Jaaranen totesi pysyvänsä yhtyeessä. Tapauksen seurauksena olutrajoituksista luovuttiin.Rossi 2023, s. 69–70.

”Kohta varisee!” on Jaarasen sanoittama ja laulama ukuleleriffin kuljettama rock-kappale, joka kertoo konepajatyöläisen elämästä.Rossi 2023, s. 146. Markku Toikka pitää sitä Lapinlahden Lintujen parhaana 1980-luvun kappaleena, jossa on ”aitoa, oikeaa rocklyriikkaa”.Lyytinen 2003, s. 130. Hedkrokin mielestä se on ”työläislaulu, ankara sodanjulistus”.Lyytinen 2003, s. 132.

”Kuppilan tango” on albumin tunnetuimpia kappaleita, jonka sävellys yhdistelee iskelmää progressiiviseen rockiin. Tapio Liinojan sanoitus kertoo Vanhan kuppilassa vietetystä illasta ja sen aikana heränneestä ihastuksesta, jonka kohde sanoo käyvänsä vessassa eikä koskaan palaa.Järvelä 2012, s. 52. Kertoja käy vuodesta toiseen Vanhalla toivoen tapaavansa ihastuksensa uudelleen. Sanoitus perustuu Liinojan ja tämän ensimmäisen vaimon kohtaamiseen keväällä 1983, mutta Liinoja muutti lopun surulliseksi, koska piti sitä tarinallisesti parempana. Kappaleesta esitettiin musiikkivideo televisiosarjan Seitsemän kuolemansyntiä ensimmäisessä jaksossa. Kappale sovitettiin ja äänitettiin sarjaan uudestaan.

”Kuolemantutkijaa” yhtye oli esittänyt jo ensimmäisen albuminsa (1985) aikoihin. Studioversiota varten Hedkrok teki Timo Erängön sanoitukseen uuden sävellyksen: ”En ole tietääkseni tätä kuolemantutkijaa tavannut, mutta kyllä biisillä esikuva on.” Kappaleessa mainitaan myös näyttelijä Tomi Salmela.Lyytinen 2003, s. 117–118.

”Lasten siivouslaulussa” esiintyy Herttoniemen eläkeläisten kuoro, joka Jukka Lyytisen mukaan tuo ”lauluun suorastaan uuden, joidenkin mielestä korviavihlovan ulottuvuuden”. Erängön sanoituksessa kehotetaan polttamaan vakuutusyhtiöt ja valtaamaan pankit. Kappaleesta esitettiin lyhyet musiikkivideot Seitsemän kuolemansynnin jaksoissa 5 ja 7, jossa kappaleen lauluosuuden esittävät yhtyeen jäsenet.

 B-puoli 

”Saako niin tehdä” on humalaisesta sääntöjen rikkomisesta kertova huumorikappale, jonka Markku Toikka sanoitti ja lauloi. Hannu Lemola soittaa loppupuolella lyhyen rumpusoolon.

”Tenukepissä” Kivinen laulaa änkyttäen, ja änkytystä jäljittele myös puhallinsoittimilla soitettu päämelodia. Alkoholismista kertova sanoitus on ristiriidassa humoristisen yleissävyn ja letkeän sävellyksen kanssa, ja Kivisen mukaan ”kappaleen ytimessä on nimenomaan epätoivoinen väite, että järjetön dokaaminen olisi mukamas jotenkin ihan vitun nastaa”. Konserteissa kappaletta esitettiin erittäin nopealla tempolla, mikä Kivisen mielestä ”korosti laulun maanista tunnelmaa”.

”Suuri juokseva ihminen” on Liinojan sanoittama kappale, jonka krapulasta ja sosiaalisesta ahdistuksesta kertovaa sanoitusta Timo Rossi kuvailee psykedeeliseksi.Rossi 2023, s. 144, 146.

”Roudarin lempi” kertoo roudarien tekemästä raskaasta ruumiillisesta työstä. Kappaleen lopussa karjaistavan kirosanan ”Saatana” huusi Heikki Salomaa, mutta konserteissa sen kävi toisinaan laulamassa roudari Lenni Roininen.

”Kuka junaa kuljettaa” on Salomaan sanoittama kasvutarina, joka kertoo nuoren miehen haaveista ja pettymyksistä.

”Patja-apina” oli ainoa kappale, jonka Ari Kettunen sävelsi albumille. Kettunen myös laulaa kappaleen, jonka sanoitus kertoo estottomasta rakkaudesta ja puolisolta opittujen uusien asioiden tuottamasta ilosta. Elämäkerturi Timo Rossin mukaan kyseessä on ”kelpo ralli”, mutta Kettunen suorastaan vihasi kappaletta.Rossi 2023, s. 148. Kettunen oli epävarma soittotaidoistaan, ja ennen albumin julkaisua hän ahdistuneena soitti muille jäsenille pyytäen näitä jättämään ”Patja-apinan” pois.

Albumin päättävä ”Talonmiehen perhonen” on synkkä ja hidastempoinen kappale, jonka sanoitus kertoo iäkkään talonmiehen onnettomasta avioliitosta. Liinojan sanoittaman kappaleen laulaa Hedkrok.

 Vastaanotto 

Lauluja Nuppilasta sai ristiriitaisia arvosteluja. Uuden Suomen aikalasarviossa sitä kuvailtiin ”kuivaksi ja väkinäiseksi”. Timo Pennasen Sisältää hitin -listauksen perusteella Lauluja Nuppilasta oli Suomen myydyimpien studioalbumien joukossa 10 viikkoa ja parhaimmillaan 7. suosituin, mikä merkitsi hieman kahta edellistä albumia heikompaa menestystä. ”Rakas, ukulele soi” ei noussut singlelistoille.

Albumin arvostus on sittemmin noussut, ja monet ihailijat pitävät sitä yhtyeen parhaana. Jukka Lyytisen mielestä Lauluja Nuppilasta on ”yksi yhtyeen parhaista levykokonaisuuksista”, ja Timo Rossin mukaan se on vuoden 1990 Tähdet kertovat -albumin ohella Lapinlahden Lintujen paras levytys.Rossi 2023, s. 199. Hän kiittää tasaisen laadukasta ja monipuolista kappalemateriaalia sekä eheitä soundeja, jotka ovat ”huima parannus edellisiin levyihin”. Albumilla soittava kokoonpano sessiomuusikoineen on Rossin mukaan ”todellinen dreamteam”. Myös Hedkrok oli tyytyväinen: ”Nuppilassa alettiin jo lähestyä sitä, miten biisien kuuluu mennä.” Hän mainitsi kappaleet ”Miksi surisin”, ”Kohta varisee!”, ”Roudarin lempi”, ”Saako niin tehdä” ja ”Suuri juokseva ihminen” esimerkkeinä siitä, kuinka sävellys ja sanoitus onnistuneesti täydentävät toisiaan.Rossi 2023, s. 147.

 Julkaisun jälkeen 

Ari Kettunen jätti yhtyeen loppukeväästä 1988. Hän oli kärsinyt masennuksesta jo pitkään eikä enää kyennyt säveltämään tai esiintymään yleisölle. Turun yliopiston tiloissa järjestetyn konsertin epäonnistuttua hänelle ehdotettiin lomaa, jonka aikana hän voisi levätä ja hakea apua. Lyhyeksi tarkoitetusta tauosta muodostui pysyvä ero.Rossi 2023, s. 148–151. Lapinlahden Lintujen toimintaan hän osallistui uudelleen vasta lähes kaksi vuosikymmentä myöhemmin.Rossi 2023, s. 331.

Myös muut jäsenet olivat liiallisen työnteon ja päihteidenkäytön uuvuttamia.Rossi 2023, s. 150. Liinoja oli esimerkiksi joutunut sairaalaan pyörryttyään pitkän kiertueen päätteeksi. Sairaalassa hän heräsi tuttuun ääneen, kun samalle vuodeosastolle päätynyt Eränkö yritti puolittain tiedottomassa tilassa huutaa paikalle tarjoilijaa.Rossi 2023, s. 142–143. Yhtye vähensi esiintymisiä ja yritti jatkossa tehdä enemmän keikkoja Helsingin seudulla.

Kettuselle ei heti löydetty pysyvää korvaajaa,Rossi 2023, s. 153–158. ja Lapinlahden Lintujen viides albumi Elämä janottaa äänitettiin riisutulla kokoonpanolla.Rossi 2023, s. 178–179. Loppuvuodesta 1989 yhtyeeseen liittyi kitaristi Veli-Pekka ”Puka” Oinonen, joka Kettusen tapaan otti vastuuta myös säveltämisestä.Rossi 2023, s. 182–186.

Syksyllä 2009 Lapinlahden Linnut järjesti verkkosivuillaan äänestyksen, jossa yhtyeen ihailijat saivat päättää albumin, joka esitettäisiin konserteissa kokonaan. Kilpailun voitti Lauluja Nuppilasta, jonka yhtye esitti Himosareenalla ja Tavastialla. Tavastian konsertissa esiintyi myös Mariska, joka valitsi laulettavakseen kappaleen ”Kuka junaa kuljettaa”.Rossi 2023, s. 343. Albumin pääasiallinen säveltäjä Pekka Hedkrok ei tuohon aikaan kuulunut kokoonpanoon vaan seurasi konserttia yleisöstä.Rossi 2023, s. 344.

 Kappaleet 

Kaikki kappaleet säveltänyt Pekka Hedkrok, ellei toisin mainita. Kaikki kappaleet sovittaneet Lapinlahden Linnut.

A-puoli







B-puoli








 Kokoonpano 

 Lapinlahden Linnut 

 Ari Kettunen - piano, laulu
 Tapio Liinoja – laulu, koolingit
 Heikki Salomaa – banjo, huuliharppu, cabasa, laulu
 Timo Eränkö – tenorisaksofoni, laulu
 Matti Jaaranen – trumpetti, laulu
 Mikko Kivinen – ukulele, koolingit, laulu
 Markku Toikka – tenorisaksofoni, matka-arkku, laulu
 Hannu Lemola – rummut, kilinät, suhinat
 Pekka Hedkrok  – koskettimet, piano, laulu
 Lapinlahden Linnut – 16 kappaletta muita rytmisoittimia, mm. roskapönttö

 Vierailevat muusikot (Nuppilan vieraskirja 1988) 

 Herttoniemen eläkeläiset ry / Raspikurkut – kuoro (6)
 Pekka Pohjola – sähköbasso
 Pekka Rechardt – sähkökitara
 Jan Noponen – rumpusämplit ja syntetisointi (1, 3-4, 10, 13)
 Kråkan (10) *
 Lennu (10) *
 Puosu (10) *
 Vanha Rouva (10) *

(*) Kappale ”Roudarin lempi” (B4/10) on omistettu roudareille ja takakannessa mainitaan yhtyeen roudarit Lars-Thomas ”Kråkan” Kråkström, Lenni ”Lennu” Roininen ja Paavo ”Puosu” Liesinen. Vanha Rouva tarkoittaa yhtyeen keikkabussia.

 Tuotanto 

 Pedro Hietanen – tuottaja
 Risto Hemmi – äänittäjä (Finnvox-studiot)
 Finnvox-studiot – kahvit
 Juha-Pekka Laakio – valokuvaaja
 Matti Jaaranen – kansimies
 Timo Kaisla – vuokraisäntä

 Lähteet 




 Viitteet 

Luokka:Lapinlahden Lintujen albumit
Luokka:Vuoden 1988 albumit
Luokka:Pedro Hietasen tuottamat albumit
Luokka:78.84 Pop, rock