Kauko Kare

Kauko Aatos Kare (vuoteen 1935 Karén;Paavo Eini, Kantona Kekkosen kaskessa. Kanava 2/2021 s. 74–75 19. huhtikuuta 1914 Hattula – 21. maaliskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, toimittaja, kääntäjä ja kustantaja ja Urho Kekkosen ajan tunnettu toisinajattelija. Kare käytti muun muassa nimimerkkejä Kaksiparta, Antti Kaleva Keinonen, Oka, Teemu ja Martinpoika. 

Ura toimittajana
Kauko Kareen isä oli hattulalaisen Vesunnin kartanon omistaja G. A. Karén. Kare pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1932, ja hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1957. Kare työskenteli 1930-luvulta alkaen toimittajana eri lehdissä, muun muassa Kajaani-lehdessä. Hän pyrki Ajan Suunnan päätoimittajaksi. Bjarne Nitovuoren mukaan hän ihaili Mussolinia.

IKL:n ja AKS:n kaltaisiin oikeistolaisiin opiskelijajärjestöihin boheemi filosofian ylioppilas ei liittynyt. Jo sodan jälkeen hän tunnustautui tannerilaiseksi sosiaalidemokraatiksi, joskin elämäkerturit katsovat hänen edustaneen klassista liberalismia. Hän oli antikommunisti. Kare laski saaneensa kolmesti potkut mielipiteittensä vuoksi.

Kare työskenteli 1930-luvulta alkaen toimittajana etenkin Kajaani-lehdessä ja 1940-luvulla Forssan Lehden päätoimittajana. Hänen ollessaan Suomalaisen Suomen toimitussihteerinä lehden avustajakuntaan kuuluivat myös Erno Paasilinna ja Aarne Kinnunen.

Kare toimi WSOY:n kustannusvirkailijana 1948–1951 ja Suomalaisen Suomen toimitussihteerinä 1948–1952 sekä 1957–1966. Hän oli myös julkaisemansa aikakauslehden Nootin päätoimittaja ja johti perustamaansa ja omistamaansa Alea-Kirja Oy -kustantamoa vuodesta 1967. Lehtityössään Kare loi linjan, jossa yhdistyvät sotien aikana kehittynyt asevelihenki ja perinteinen isänmaallisuus. Kareen jyrkän ehdoton ote hänen oikeina pitämiinsä asioihin johti hänet välirikkoon työnantajien kanssa toinen toisensa jälkeen, ja näin hän ajautui yksinäiseksi freelancer-toimittajaksi. Tarkka, Jukka: Karhun kainalossa: Suomen kylmä sota 1947–1990, s. 309–310. Helsinki: Otava, 2013. . Nootti-lehti oli Urpo Lahtisen Lehtimiehet-kustantamon julkaiseman skandaalilehti Hymyn ohella 1970-luvulla toistuvasti Neuvostoliiton Suomen-suurlähettilään Vladimir Stepanovin hampaissa.J. Tarkka 2013, s. 348.

Kare suomensi muun muassa Erasmus Rotterdamilaisen Tyhmyyden ylistyksen ja Gustaf Mattssonin pakinat, jotka olivat hänelle suomennostöistä mieluisimpia.

Karetta luonnehditaan usein sananvapauden esitaistelijaksi, mutta 1960-luvun kirjasodissa – kohteina Sissiluutnantti ja Juhannustanssit – hän asettui asevoimien ja kirkon kannalle ja tuomitsi kyseiset romaanit.

Kekkos-kriitikko
Kare nousi julkisuuteen 1967 julkaisemallaan teoksella Tähän on tultu: Paasikiven linjalta K-rintamaan, jossa hän arvosteli presidentti Urho Kekkosen toimia. Hän joutui tuolloin perustamaan oman kustantamon, jotta saisi teoksensa julkaistua. Hän sai rahoitusta Kansallis-Osake-Pankin pääjohtajalta Matti Virkkuselta ja ryhtyi kokoamaan kirjoituksiaan. Länsi-Savon Kirjapainon latoja Pauli Ihalainen lähetti vedokset Kekkosen luettavaksi. Tähän on tultu ja sen täydennetty ja tiivistetty toinen versio saavuttivat suuren menekin. Kirjaa myytiin noin 75 000 kappaletta, ja se pelasti taloudellisiin vaikeuksiin joutuneen Kareen.

Kareen mielestä Kekkosen linja oli vuoden 1958 yöpakkaskriisistä lähtien syrjäyttänyt Paasikiven linjan, kunnostettu Saimaan kanava oli Suomelle kallis ja hyödytön, Neuvostoliitto osti Suomesta vientituotteita liian halvalla, riippuvuus neuvostoöljystä oli kansallinen uhkatekijä, poliittiset virkanimitykset pönkittivät Kekkosen sisäpoliittista vallankäyttöä ja Kekkonen oli vierailullaan Virossa vuonna 1964 tunnustanut Baltian maiden kuulumisen Neuvostoliittoon. 

Kare oli kirjan ilmestymisen jälkeen Kekkos-vastaisen oikeisto-opposition tunnetuimpia henkilöitä 1960-luvun lopulla ja 1970-luvulla. Hänen kustantamonsa Alea-Kirja julkaisi kymmeniä muiden kustantamojen torjumia teoksia, joista valtaosa edusti poliittisia oppositionäkemyksiä. Vuoden 1978 presidentinvaalissa Kare politikoi Perustuslaillisen Kansanpuolueen ehdokkaan Ahti M. Salosen puolesta.

Kareen johdolla perustettiin vuonna 1971 kansalaisjärjestö Itsenäisyyden Puolesta, jonka oli tarkoitus koota yhteen Kekkosen, kommunismin ja Neuvostoliiton vaikutusvallan vastustajia yli puoluerajojen. Vuodesta 1974 Kare keskittyi Nootin toimittamiseen ja kustantamonsa johtamiseen, joten yhdistyksen puheenjohtajaksi tuli Heikki Eskelinen. Kare riitautui 1980-luvulle tultaessa yhdistyksen johdon kanssa.Kotonen, Tommi: Politiikan juoksuhaudat: Äärioikeistoliikkeet Suomessa kylmän sodan aikana, s. 150–151. Atena, Jyväskylä 2018. Hän osoitti vuonna 1974 kiinnostusta Aleksandr Solženitsynin teoksen Vankileirien saaristo julkaisemiseen.Tammi ei ota Solzhenitsyniä. Helsingin Sanomat 5.3.1974. Historia. Helsingin Sanomat 50 vuotta sitten.

Mauno Koiviston presidenttikaudella vuonna 1984 Alea-Kirjan julkaisema nimimerkki Sirje Sinilindin raportti Neuvostoliiton kansallisuuspolitiikasta vuosina 1940–1984 katkaisi Suomen mediassa vaikenemisen todellisuudesta miehitetyssä Virossa. Historioitsija Seppo Zetterberg esitteli teoksen myönteisesti muun muassa Yleisradion Ajankohtaisessa kakkosessa. Jukka Tarkan mukaan se perustui laajaan ja monipuoliseen, osittain läntisten tutkijoiden ulottumattomissa olleeseen lähdeaineistoon.J. Tarkka 2013, s. 444. 

Kauko Kare sai Aleksis Kiven Seuran Eskon puumerkki -mitalin vuonna 1991.

Tarkan mukaan monet historiantutkijat ovat vuosikymmenien viiveellä myöntäneet Kareen olleen Kekkos-kritiikissään useammin suunnilleen oikeassa kuin täysin väärässä. Tarkan mielestä Kareen uskottavuutta söi kuitenkin hänen koulupoikamaisen rehvasteleva tyylinsä, joka antoi aseita hänen vähättelijöidensä ja pilkkaajiensa käsiin. Helsingin Sanomien poliittisen toimituksen esimiehen Aarno Laitisen johdolla vuonna 1981 kirjoitettu kohukirja Tamminiemen pesänjakajat oli Tarkan mukaan Tähän on tultu -teoksen henkinen seuraaja.J. Tarkka 2013, s. 385.

Teoksia
 Toivo Pekkanen: Kirjailijankuvan piirteitä. WSOY 1952
 J. K. Paasikivi: Valtakunnallinen elämäntyö. Kivi 1956
 Yrjö Jylhä: Runoilijan- ja soturinkohtalo. Otava 1957
 Pukkisänky, pakinoita Lounais-Hämeestä (ja muualtakin). 1957
 J. K. Paasikivi: Itsenäisyys – rauha – valtiollinen sivistys. Karisto 1960
 Toivo Pekkasen ajatuksia. 1962
 Tunnettuja suomalaisia – Well-known Finns. Tekijät Jussi Pohjakallio ja Kauko Kare. Käännös Brad Absetz. Karisto 1962, 1963
 Asiasta sanaan: Suomalaisen asiaproosan tyylinäytteitä tarkasteluviitteineen. Tekijät Seppo Kahila ja Kauko Kare. Weilin+Göös 1965
 Tähän on tultu: Paasikiven linjalta K-rintamaan. Alea-Kirja 1967
 Tähän on tultu 2: Paasikiven linjalta Kekkosen kolmanteen. Alea-Kirja 1969
 Kaljupäitä ja paljasjalkaisia yksikamarinen leikin kuvastimessa, tekijät Kauko Kare ja Seppo Sauri. Karisto 1969
 Mehiläisen hunajaa, hämäläisestä auringonpaisteesta kiinalaiseen kuutamoon. 1970
 Vihreä murha, salapoliisiromaani. Alea-Kirja 1972 (salanimellä Antti Kaleva Keinonen)
 Kalle Kähkönen – toripojasta talousneuvokseksi muistikuvia. 1973
 Musta murha: Salapoliisiromaani. Alea-Kirja 1973. (salanimellä Antti Kaleva Keinonen)
 Ammattina autokyyditys Suomen taksiliikenteen vaiheita. 1974
 Tahko Pihkala: Legenda jo eläessään. WSOY 1975
 Tähän on tultu, Ahti M. Salonen: raportti presidentinvaihdoksen välttämättömyydestä vakava- ja leikkimielisille äänestäjille. Alea-Kirja 1977
 Yrjö Kivimies 8.12.1899–18.3.1980: Muistojulkaisu. Toimittanut Kauko Kare. Alea-Kirja 1980
 Paavo Susitaival: Aktivisti ei hellitä: tapahtumia, muistelmia, mielipiteitä 1917–1939; koonnut Kauko Kare. Karisto 1981
 Vanha iloinen kirkonkyläni ja sen maanmainio väki: Kaksiparran näkökulmasta. Alea-Kirja 1983
 Eino Leino: kansallisrunoilija elämän- ja kirjailijankohtalon luonnehdintaa. Alea-Kirja 1985
 EY – kyllä vai ei terveen järjen puolesta taloudellinen integraatio, maatalouden alueellinen kehitys, puoluevalta. Alea-Kirja 1992
 Terveen järjen puolesta2: Alea-Kirjan ja Nootin 25 vuotta. 1993
 "Tieteen pyhä lehmä" korkeakoulu – matalapolitiikka. 1994
 Vanhan Kuninkaankartanon iloiset vuodet (Hattulan Vesunnin kartano). Alea-Kirja 1994

Käännöksiä
Gabriel Ferry: Metsäsissi. WSOY 1955
Honore de Balzac: Toursin kirkkoherra. Karisto 1960
Gustaf Mattsson: "Tänään": valittuja pakinoita. Valikoinut ja suomentanut sekä esipuheen kirjoittanut Kauko Kare. Karisto 1961
Gustaf Mattsson: Hyvä herrasväki: toinen sarja valittuja pakinoita, teoksesta valikoinut ja suomentanut Kauko Kare. Karisto 1967
Otto Kumenius: Viiden rintaman vastavakoilija. Käsikirjoituksesta suomentanut Kauko Kare. Alea-Kirja 1969, 1983
Erasmus Rotterdamilainen: Tyhmyyden ylistys. Karisto 1974, 1990, 1997
Honore de Balzac: Ukko Goriot Toursin kirkkoherra Herra Gobseck. 1985
Carl-Gustaf Lilius: Valta ja painajainen: poliittisia esseitä; suomentaneet Kauko Kare ja Olavi Laine. Alea-Kirja 1988
Magnus Lemberg: Hjalmar J. Procopé: isänmaanystävä ja maailmankansalainen. Suomentaneet Kauko Kare ja Katariina Kare-Evans. Alea-Kirja 1994

Lähteet


Viitteet

Kirjallisuutta



Aiheesta muualla
 Mikko Uola, Kauko Kare Biografiasampo


Luokka:Suomalaiset kirjailijat
Luokka:Suomalaiset toimittajat
Luokka:Vuonna 1914 syntyneet
Luokka:Vuonna 1996 kuolleet