Hilkka Helinä

Hilkka Helinä Halttunen (o.s. Itkonen; ) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki 35 vuoden mittaisen uran puhe­teatterissa, elo­kuvissa, Radioteatterissa ja televisiotuotannoissa. Hilkka Helinä oli yksi suomalaisen elokuvan kultakauden tähdistä. Hänen tunnetuimpia valko­kangas­osiaan ovat muun muassa nimi­osa Elinan surmassa ja Kaisa-Reetan osa Ryysy­rannan Joosepissa.

Erityisen paljon Hilkka Helinä tulkitsi hyvässä sosio­eko­nomisessa asemassa olevien naisten tuntoja, kuten pää­roolin elo­kuvassa Kartanon naiset. Hän näytteli niin ikään useissa Simo Penttilän teksteihin perustuvissa elo­kuvissa ja Niskavuori-elo­kuvissa. Teatteri­taiteilijana hän työskenteli Intimiteatterissa. Hänet palkittiin Pro Finlandia -kunnia­merkillä vuonna 1971.

 Lapsuus ja nuoruus 

Hilkka Helinän vanhemmat olivat näyttelijä Aaro Itkonen ja puvuston­hoitaja Mimmi Grön­roos.Veistäjä, s. 165 Grönroos ja Itkonen eivät olleet avio­pari; heillä ei ollut taloudellisia edellytyksiä avioitua. He asuivat jonkin aikaa Oulussa, josta Itkonen muutti Viipuriin ja Grön­roos puolestaan Turkuun.Halttunen, s. 11, 12 Grönroos joutui matkaamaan Turusta Viipuriin synnyttämään tyttärensä pahojen puheiden välttämiseksi. Sen ajan Suomessa aviottoman lapsen synnyttäminen oli naiselle häpeällistä. Elämänsä ensi­vuodet Hilkka Helinä vietti viipurilaisessa sijais­perheessä. Myös Aaro Itkonen oli vahvasti mukana tyttärensä elämässä tämän alku­taipaleella. Hän avioitui erään viipurilaisen kauppiaan kanssa 1919 ja muutti Savonlinnaan. Sen jälkeen Mimmi Grönroos haki tyttärensä Turkuun.Halttunen, s. 12–14

Hilkka Helinä kävi kansakoulunsa Turussa. Teatterilavalla hän oli ensi kerran jo neli­vuotiaana kappaleessa Kuningas Erik XIV. Teatterin ohella Hilkka Helinä harrasti musiikkia. Hän opiskeli lähes ammatti­maiseksi pianistiksi Kosti Vehasen opastuksessa, mutta sävel­taiteilijan ura tyssäsi kun Vehanen muutti pois Suomesta. Kuuden tyttö­lyseo­vuoden jälkeen hänet otettiin harjoittelijaksi Turun Teatteriin. Parin näytäntö­vuoden kuluttua hän muutti Helsinkiin ja kirjautui opiskelijaksi Näyttämö­opistoon vuonna 1936. Opinnot kestivät kaksi vuotta.Rytkönen, s. 120

 Ura 
 Näyttämö 

Hilkka Helinän ensimmäiset teatteri­kiinnitykset olivat Kotkan Näyttämö 1938–1939, Viipurin Kaupunginteatteri 1939–1940 ja Tampereen Teatteri 1940–1941. Teatteriuran alku oli kiireinen. Hän oli mukana kaikissa ensimmäisen näytäntö­kautensa kappaleissa. Hilkka Helinän ensimmäinen tehtävä oli Mirja Joros huvi­näytelmässä Vaarallinen ikä.Rytkönen, s. 122 Tampereen Teatterissa hän näytteli muun muassa teoksessa Nais­diktaattori, jossa hän teki Dyveken roolin. Hilkka Helinä sai erinomaista palautetta myös rooleistaan näytelmissä Jääkärin morsian, Jää­meren kansaa ja Viktorian husaari.Rytkönen, s. 125

Vuosina 1951–1960 Hilkka Helinällä oli kiinnitys Radioteatteriin, jossa hän oli erittäin käytetty näyttelijä. Hänellä oli muun muassa Ronskilan Hilkan rooli kuunnelmasarjassa Kankkulan kaivolla. ”Täyttä tyydytystä ei radio­työ pysty näyttelijälle suomaan”, Hilkka Helinä analysoi radiossa näyttelemistä, jota hän toisaalta arvosti äänenkäytön kehittäjänä.Rytkönen, s. 130

Radiosta Hilkka Helinä siirtyi Intimiteatteriin vuonna 1960, ja nousi pian teatterin johtavaksi nais­näyttelijäksi. Hän teki useita kiitettyjä suorituksia huvi­näytelmissä ja näytteli 25-vuotis­taiteilija­juhlassaan Janen roolin salonki­komediassa Yllättävä kälyni. Intimi­teatterissa Hilkka Helinä työskenteli täysi­päiväisesti kuolemaansa saakka. Uransa aikana hän teki vierailuja Helsingin Kansanteatteriin ja Suomen Kansallisteatteriin.

 Elokuvat 

Valko­kangas­ura ei ollut Hilkka Helinän haaveena, kun Kalle Kaarna ehdotti hänelle roolia elo­kuvassa Elinan surma vuonna 1938. Hän opiskeli tuolloin vielä Näyttämö­opistossa. Elinan rooli oli kuitenkin kuulunut hänen toiveisiinsa, joten hän otti tehtävän vastaan. Kriitikot kehuivat Hilkka Helinän suoriutumista viattoman Elina Fincken osassa. Seuraava pää­rooli oli uskollisen Karoliinan osa Kaarnan elo­kuvassa Iso­viha, joka sai ensi-iltansa joulun alla 1939. Hilkka Helinän suoritusta pidettiin välittömänä ja ilmeikkäänä.Rytkönen, s. 121–123

Talvisodan aikana Hilkka Helinä työskenteli Viipurissa lottana. Helsinkiin hän palasi viimeisten evakuoitavien matkassa.Halttunen, s. 19, 20 Välirauhan aikana Viipurin Kaupungin­teatterin näyttelijät esittivät Suomalaisen Oopperan estradilla näytelmän Nainen valehtelee. Yleisössä ollut Suomi-Filmin johtaja Risto Orko näki Hilkka Helinän ja tarjosi elo­kuva­sopimusta. Vuonna 1941 alkoi Hilkka Helinän yhdeksän­vuotinen kausi Suomi-Filmin palkka­listoilla. Tällöin hän palasi Tampereelta Helsinkiin ja siirtyi kokonaan elo­kuvan palvelukseen, omien sanojensa mukaan ”väestö­poliittisista syistä”. Hän piti elo­kuva­työtä teatteria haastavampana, mutta vähemmän sitovana.

Hilkka Helinän elo­kuva­osat käsittävät koko joukon erilaisia hahmoja: kilttejä maalais­tyttöjä, seura­piiri­neitoja ja sala­peräisiä sankarittaria. Simo Penttilän kirjoittamassa jännitys­elo­kuvassa Kuollut mies rakastuu (1942) hänen esittämänsä argentiinalainen seikkailijatar hurmaa Joel Rinteen näyttelemän itse­tietoisen sankarin. Vuonna 1944 tuli ensi-iltaan Kartanon naiset, jossa Hilkka Helinällä oli pää­rooli ylä­luokan naisena; Aamulehti arvioi hänen suorituksensa voitokkaaksi, vaikka itse elokuva jätti aikalais­kriitikot viileiksi.Rytkönen, s. 127

Toisen maailman­sodan jälkeen Hilkka Helinä näytteli sivu­rooleja, joissa pääsi näyttämään ammatti­taitoaan. Näitä olivat Niska­vuoren ylpeän Hetan osa elo­kuvassa Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä ja mieluisa Albinan osa Aleksis Kivi -elo­kuvassa ”Minä elän”. Kriitikot kehuivat hänen rooli­tulkintojaan.Rytkönen, s. 127, 128 Hänen muita Niska­vuori-tehtäviään olivat Esteri vuoden 1952 Niskavuoren Hetassa, Miina vuoden 1954 Niskavuoren Aarnessa ja keskeinen Martan rooli vuoden 1958 väri­filmatisoinnissa Niskavuoren naiset.Rytkönen, s. 128

Hilkka Helinä teki haastavimman ja mieluisimman roolinsa Kaisa-Reeta Kenkkusena Roland af Hällströmin elo­kuvassa Ryysy­rannan Jooseppi (1955). Korkeatasoiseksi salonki­kaunottareksi leimattu Hilkka Helinä sai loistaa muista elo­kuva­osistaan täysin poikkeavassa kansannaisen luonneroolissa. ”Ryysy­rannan kova­osaisen emännän, jolla on yksi ainoa hame eikä edes paitaa, muodonsi Hilkka Helinä tavalla, joka on suureksi kunniaksi tälle aikaisemmin pirteänä komediennena nimeä tehneelle näyttelijättärelle”, Elo­kuva-Aitan Valma Kivi­tie hehkutti.

1960-luvun puolella Hilkka Helinä oli mukana neljässä valko­kangas­elo­kuvassa. Kaksi niistä oli värielokuvia: Nuoruus vauhdissa ja Ihana seikkailu. Hänen viimeiset elo­kuva­roolinsa olivat sivu­osia nuorten näyttelijöiden hääriessä pää­tehtävissä. Kun elokuvatyöt tyrehtyivät Suomen elo­kuva­teollisuuden kriisin myötä, Hilkka Helinä sai rooli­töitä televisiosta. Hänen viimeiseksi roolikseen jäi Aino Sarpamaa suositussa televisio­sarjassa Naapurilähiö (1969–1973).

 Teatteritehtäviä 

Hilkka Helinän näyttämö­tehtäviä:Suomen teatteri­järjestöjen julkaisuja, s. 158Veistäjä, s. ?

 Anna Liisa (rooli: Pirkko)
 Elinan surma (Kirsti)
 Heinä­kuume (Judith)
 Jää­meren kansaa (Petra)
 Kypsyys­koe (Käthe Seidel)
 Nais­diktaattori (Dyveke)
 Olkaa kilttejä Mr Sloanelle (Kathy)
 Onni alkaa huomenna (Ola)
 Pastori Jussilainen (valles­manska)
 Rakkauden epä­säännöllinen verbi (Hedda Rankin)
 Sisarukset (Dolly)
 Tanssiaiset (Adela)
 Viisas avio­vaimo (Constance)
 Yllättävä kälyni (Jane)
 Ylös­nousemus (Fedosja)
 Ystävättäret (Deirdre)

 Yksityiselämä 

Hilkka Helinän avio­puoliso oli näyttelijä Kaarlo Halttunen. Paris­kunta avioitui syksyllä 1939 Mikael Agricolan kirkossa Helsingissä.Halttunen, s. 18 Molemmat olivat tuohon aikaan Viipurin Kaupungin­teatterin näyttelijöitä. Heille syntyivät lapset Pekka Kaarlo (1941–1985), Marjukka Hilkka (1942) ja Elina Johanna (1952). Marjukka Halttunen seurasi vanhempiensa jalanjälkiä teatteri­näyttämölle; Elina Halttusesta tuli käsi­kirjoittaja.Rytkönen, s. 131

Jatko­sodan lopulla Hilkka Helinän ja Kaarlo Halttusen lapset lähetettiin turvaan Ruotsiin. Hilkka Helinä haki heidät takaisin Suomeen kevät­talvella 1945.Halttunen, s. 23

Hilkka Helinän elämää varjostivat sairaudet. Hän sai ensimmäisen sydän­kohtauksensa alle 40-vuotiaana. Tuolloin hänellä todettiin sepel­valtimo­taudin oireita. Lisäksi hänellä diagnosoitiin munuaissyöpä. Hilkka Helinä pyrki jatkamaan työtään normaalisti ja synnytti kuopuksensa syöpä­diagnoosin jälkeen. Hän kuoli 56-vuotiaana, ja hänet haudattiin Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.Halttunen, s. 124

 Filmografia 

pienois|Hilkka Helinä vuonna 1944 elokuvassa Kartanon naiset.

 Elokuvat Vuosi Nimi Rooli 1937  Juurakon Hulda  opiskelija korkea­koulun käytävällä 1938  Olenko minä tullut haaremiin  palvelijatar Helvi Heinosen asunnossa Elinan surma  Elina Fincke 1939  Isoviha  Karoliina Petrelius 1940  Kyökin puolella  Irma Relander 1942  Synnin puumerkki  Martta Kuollut mies rakastuu  Berita Eliza Lopez, ”Kaksi Iitä” 1943  Miehen kunnia  Elvi Auer, o.s. Grahn 1944  Kartanon naiset  Pia Barbara Björner, ”Barbi” Herra ja ylhäisyys  doña Carita, doña Brinidan tytär 1945  Valkoisen neilikan velho  Raija Arpia Kolmastoista koputus  tanssijatar Mirja Somer 1946  Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä  Heta Niska­vuori ”Minä elän”  Albina Palm­qvist 1947  Maaret – tunturien tyttö  Annele Raitamo

 Elokuvat Vuosi Nimi Rooli 1947  Koskenkylän laulu  Anna Liuhala 1948  Ruusu ja kulkuri  Katri Foudila Hormoonit valloillaan  Helena Kehkonen 1949  Kalle-Kustaa Korkin seikkailut  Miss Mary Morton, ent. Meeri Mäkinen 1950  Härmästä poikia kymmenen  Katri, Pouttulan tytär 1952  Niskavuoren Heta  Huovilan Esteri Kuollut mies kummittelee  Kirsti Ström 1954  Niskavuoren Aarne  Miina, karjakko 1955  Ryysy­rannan Jooseppi  Kaisa-Reeta Kenkkunen 1957  Synti­pukki  rouva Aro 1958  Niska­vuoren naiset  Martta Niska­vuori 1960  Skandaali tyttökoulussa  Olga Kauppila 1961  Nuoruus vauhdissa  rouva Hilkkala 1962  Ihana seikkailu  neiti Ström 1963  Totuus on armoton  neiti Aaltonen Ääniroolit Vuosi Elokuva Rooli 1959  Sampo  Lemminkäisen äidin ääni

 Televisioelokuvat Vuosi Nimi Rooli 1960  Olen 17-vuotias  Suzanne 1961  Tuomio  Hanna Lindh, o.s. von Falck 1963  Kahden kiukku  nainen 1965  Vapaa iltapäivä  vuokraemäntä 1966  Ristiäiset  Martta, Antin vaimo 1967  Sodan ja rauhan äänet   1968  Lieju­kana  Alice Thomas 1969  Lifti­matka jonnekin  

 Televisiosarjat Vuosi Nimi Rooli Jaksot 1961  Kuka on syyllinen?  Elizabeth Graham  3 jaksoa 1963  Mitä tehdä?  Helena  1 jakso 1965  Teatteri­tuokio  hotelliemäntä  ”Professori Taranne” 1967–1969  Tarina­talo  Minna Kallio  5 jaksoa 1969–1973  Naapurilähiö  Aino Sarpamaa  41 jaksoa

 Lähteet 







 Viitteet 

Luokka:Suomalaiset näyttelijät
Luokka:Pro Finlandia -palkitut
Luokka:Vuonna 1916 syntyneet
Luokka:Vuonna 1973 kuolleet