Neidonkorento

Neidonkorento (Calopteryx virgo) on hentosudenkorentoihin kuuluva sudenkorentolaji.

 Tuntomerkit 
pienoiskuva|vasen|Neidonkorentonaaras.

Neidonkorennon kokonaispituus on 45–49 mm, josta takaruumis on pituudeltaan 33–40 mm pitkä. Koiraan vartalo on sähkönsininen, valossa toisinaan myös smaragdinvihreä. Takaruumiin kärjen alapinta on punertavan ruskea. Naaraan vartalo on vihreä, keskiruumiin sivulla ja takaruumiin päällä on pronssinruskeita lautumia. Takaruumiin viimeisten jaokkeiden päällä on keltainen raita. Takasiivet ovat neidonkorennoilla 28–36 mm pitkiä. Siivet ovat keskikohdastaan erityisen leveät ja siipisuonitus on hyvin tiheää. Koiraalla siivet ovat valossa väriltään lähes kokonaan metallisen tummansiniset, siiven kärki on usein läpikuultava. Naaraalla siivet ovat syvän ruskeat, joissa on pieni valkea valesiipitäplä. Useimmista muista sudenkorentolajeista poiketen neidonkorennot lentävät päiväperhosmaisesti hitaasti lepattaen.Karjalainen 2010, s. 23, 60, 65.Korentowiki: Neidonkorento Viitattu 22.8.2011.

Suomessa tavattavista sudenkorentolajeista neidonkorento muistuttaa ainoastaan immenkorentoa. Varsinkin lajien naaraat ovat samannäköisiä.Karjalainen 2010, s. 65. Lajien tiedetään luonnossa myös risteytyneen keskenään.

 Elinympäristö 
Neidonkorennot viihtyvät monenlaisten virtaavien vesien äärillä, eivätkä ne ole elinympäristön suhteen erityisen vaativia. Eniten laji kuitenkin suosii puhtaita, hiekka- ja sorapohjaisia vesistöjä. Harhailevia yksilöitä voi tavata kaukanakin virtaavista vesistä.

 Levinneisyys 
Neidonkorento on levinnyt lähes koko Eurooppaan ja Afrikan pohjoisrannikolle. Levinneisyysalue jatkuu Aasia puolella ainakin Siperian länsiosiin saakka.

Suomessa neidonkorento on yleinen laji maan etelä- ja keskiosissa. Pohjoisempana lajia tavataan harvinaisena Keski-Lappiin saakka. Inarissa on lisäksi erillinen esiintymä, joka liittyy Paatsjoen vesistöalueeseen. Joinain vuosina neidonkorennot ovat hyvin runsaslukuisia, jolloin parhaimmissa esiintymispaikoissa voi lajin kosioaikaan nähdä samanaikaisesti satoja yksilöitä.

 Elintavat 
pienoiskuva|vasen|Parittelevat neidonkorennot.
pienoiskuva|vasen|Neidonkorennon toukka.
Suomessa neidonkorentojen lentoaika ajoittuu kesäkuun alusta syyskuun alkuun. Koiraat pitävät reviiriä ja voivat käydä siitä pitkiäkin kamppailuita. Kun vieras koiras saapuu toisen reviirille, reviirin haltija lentää tulijaa vastaan aggressiivisesti. Jos tulija ei peränny, koiraat lentävät 15–30 cm:n etäisyydellä toisistaan, syöksähdellen toisinaan ylös ja alas. Lennossa siivet lyövät tavallistakin hitaammin, takaruumis on taivutettuna ylöspäin ja keskiruumis on tavallista korkeammalla. Reviiritaistelut saattavat kestää jopa tunnin ajan.Karjalainen 2010, s. 29.

Neidonkorentokoiraiden kosiokäyttäytyminen tunnetaan hyvin. Koiraat heittäytyvät munintareviirillään veden pintakalvolle esitelläkseen veden virtaamisnopeutta. Toisin kuin sudenkorennoilla yleensä, neidonkorentojen parittelu edeltää koiraan kosiolento, ”häätanssi”. Siinä koiras lentää naaraan takana räpytellen voimakkaasti siipiään. Jos naaras on suostuvainen paritteluun, se jää koiraan reviirille. Paritellessaan koiraat yrittävät ensin poistaa edellisen koiraan sperman naaraan sukuelimistä. Parittelun jälkeen koiras osoittaa naaraalle reviiriltä munintapaikan, ja vartioi munintaa lähistöltä. Naaras laskeutuu usein munimaan kokonaan veden alle.Karjalainen 2010, s. 31, 33, 36.

 Lähteet 
 Karjalainen, Sami, Suomen sudenkorennot. Uudistettu painos. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2010 (2002).

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 
Laji.fi: Neidonkorento (Calopteryx virgo)
Ötökkätieto.fi: Neidonkorento (Calopteryx virgo)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Calopteryx virgo 

Luokka:Sudenkorennot