Pietarin tulvapato

Pietarin tulvapato (, ”Pietarin tulvasuojelun rakennuskokonaisuus”) on Venäjällä Pietarin kaupungin edustalla Itämeressä sijaitseva patoyhdistelmä, joka sulkee taakseen Nevanlahden, Suomenlahden äärimmäisen perukan.

Padolla on tarkoitus suojella Pietaria mereltä uhkaavilta satunnaisilta tulvilta. Samalla se muodostaa ajoväylän lahden poikki: patoa pitkin kulkee kuusikaistainen Pietarin kehätie. Vuonna 2011 valmistunut pato on 25,4 kilometriä pitkä ja kulkee Retusaaren kautta. Hankkeen rakennuskustannukset olivat yli 3 miljardia euroa.Pietaria suojaava tulvapato valmistui sittenkin Helsingin Sanomat, 12.8.2011. (Archive.org) Pato alkaa Siestarjoen Koronnenästä ja päätyy etelässä Lomonosovin kaupungin lähelle. Laivaliikenne Pietariin kulkee kahden padossa olevan aukon kautta. Lisäksi padossa on kuusi veden virtausaukkoa muun muassa Nevanlahden rehevöitymisen estämiseksi; aukot voidaan sulkea tulvan aikana.

 Historia 
Ensimmäiset ajatukset Pietarin padosta esitettiin 1700-luvulla. Vuonna 1824 Pietaria kohtasi tulva, joka nosti meren pintaa neljä metriä. Padon rakentaminen aloitettiin 1979. Kaupunginhallinto keskeytti sen 1990-luvulla jo kerran asiaan liittyvien ympäristöepäilyjen vuoksi. 1990-luvun lopulla rakennushanke jaettiin erillisiksi projekteiksi. Patoa 1970-luvulta urakoinut venäläisyritys nosti asiasta oikeusjutun 1999 esittäen, ettei rakentamista voida pilkkoa useiksi projekteiksi, koska se on yksi kokonaisuus. Oikeusjutusta johtuen ei Venäjän federaatio tukenut padon rakentamista 1999. Pietarin kaupunki myönsi vuonna 2000 kehätien osuuden toiselle venäläisyritykselle, joka kehitti TACIS-rahalla yhdessä alankomaisten asiantuntijoiden kanssa tulvavaroitusjärjestelmän. Vuonna 2001 tieurakka otettiin pois yritykseltä.Luoteis-Venäjän politiikan ja talouden uutisia marraskuussaMediakatsaukset, Suomen ulkoasiainministeriö 

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Pietarin rakennukset ja rakennelmat
Luokka:Venäjän padot
Luokka:Itämeri