44. ilmavalvontakomppania

44. ilmavalvontakomppania oli jatkosodan aikana Virossa ja Inkerinmaalla toiminut Ilmavalvontapataljoona 1:lle alistettu suomalainen sotilasyksikkö. Komppania muodostettiin Ilmavoimien komentajan käskystä 1. maaliskuuta 1943 Ostlandin valtakunnankomissariaatin eli Saksan miehitysalueen suomalaisista ilmavalvonta-asemista, jotka valvoivat neuvostolentokoneiden Suomeen suuntautuneita ja varsinkin Helsinkiä uhanneita lentoja.

Edeltäneet yksiköt

Komppanian rungon muodosti pataljoonan 19. joulukuuta 1942 Viroon lähettämä komennuskunta (peitenumero 9199, kenttäposti 7), johon kuuluivat Tallinnan saksalaiseen ilmavalvontakeskukseen (Fluko, Flugwachkomando Reval) määrätty Ilmavalvontapataljoona 1:n yhteysupseeri sekä miehistöt Pranglin saarelle ja Jumindan niemelle perustetuille, muodollisesti pataljoonan 7. ilmavalvontakomppaniaan kuuluneille ilmavalvonta-asemille. Komppania ja ilmavalvontakeskus toimivat Tallinnassa Kadriorgin kaupunginosassa yliluutnantti Berthold Boldtin komentaman saksalaisen 38. reservi-ilmavalvontakomppanian (38. Flugmelde-Reserve-Kompanie), myöhemmän 11. erityisen ilmavalvontapataljoonan 4. komppanian (4. Flugmelde Abteilung z.b.V. 11) yhteydessä. Yhteysupseeri oli toimensa ohella suomalaisten iv-asemien valvontaupseeri ja 44. ilmavalvontakomppanian muodostamisen jälkeen sen päällikkö

Komppanian muodostamisen myötä Naissaarella ja Aegnan saarella 28. toukokuuta 1942 avatut tulenjohto-, merivartio- ja mittausasemat organisoitiin uudelleen. Toiminta Aegnalla lopetettiin 19. helmikuuta 1943. Kalusto siirrettiin Naissaarelle, joka muutettiin ilmavalvonta-asemaksi.

Merivoimat oli näitä ennen lähettänyt 15. toukokuuta 1942 radioryhmän Narvaan. Ensimmäisten radistien joukossa oli alikersantti Jaakko Valtanen, myöhempi Puolustusvoimain komentaja. Narvan radioasema perustettiin nykyisen Ivangorodin puolelle ja ensimmäinen suora yhteys Suomeen avattiin jo 18. toukokuuta. Asema siirrettiin 22. elokuuta Kurgolovon eli Kurkulan kylään Inkerinmaan rannikolle, josta oli hyvä näkyvyys venäläisten miehittämään Lavansaareen.

Samaan aikaan Rannikkotykistörykmentti 2 oli perustanut Pietarhoviin meritähystysaseman, joka aloitti 16. toukokuuta 1942 tähystyspaikkanaan Pietari-Paavalin katedraalin torni. Tehtäviin lisättiin 11. elokuuta myös ilmavalvonta. Tähystyspaikan umpinainen tila ei ollut tässä kuitenkaan kovin tehokas ja sieltä havaittiin lähinnä vähäistä tai paikallista lentotoimintaa. Tähystystoiminta keskeytyi Suomenlahden jäätyessä 25. tammikuuta 1943 ja avattiin uudelleen 10. toukokuuta. Aseman toiminta jäi kahteen purjehduskauteen ja se suljettiin puna-armeijan yleishyökkäyksen alta 27. marraskuuta 1943.

Ilmavalvonta-asemat

Pranglin asema sai ensimmäisen yhteyden Suomeen 25. joulukuuta ja Jumindan asema 28. joulukuuta 1942. Lisäksi perustettiin asema Letipean niemelle, josta saatiin ensimmäinen yhteys 1. helmikuuta 1943. Elokuussa komppanialle alistettiin Vaindloon majakkasaaren meri- ja ilmavalvonta-asema, jonka Merivoimat oli perustanut omalla miehistöllään 20. kesäkuuta. Naissaaren, Pranglin, Jumindan, Letipean, Vaindloon, Kurgolovon ja Pietarhovin ohella komppanian miehet palvelivat Kiviõlin ja Tytärsaaren iv-asemilla. Merivoimilla oli lisäksi Tallinnassa yhteysupseeri ja Nõmmen Kivimäessä radioasema (Finnenwelle) Saksan Kriegsmarinen viestikeskuksen MNO Revalin yhteydessä, mutta tämän tehtävänä oli Suomen omien radioverkkojen kuuntelu ja määrättyjen tietojen välittäminen saksalaisille. Päämajallakin oli oma yhteysupseeri Tallinnassa, everstiluutnantti Ragnar Ingelius, jolla oli Virossa oleskelevien suomalaisten sotilashenkilöiden komendanttina myös ohjaus- ja määräysvaltaa. Hän valvoi esimerkiksi komppaniassa palvelleiden radiolottien olosuhteita. Yhteistyön piirissä oli lisäksi inkeriläisten siirtokomission johtaja Vilho Helanen, joka lainasi autoaan komppanialle.

Kiviõlin iv-asema toimi Moldovan kylän Freya-radioluotainasemaa valvoneen saksalaisen ilmavalvontakeskuksen yhteydessä. Täältä oli suora yhteys sekä Moldovaan että Letipeaan. Kiviõliin komennettujen, saksaa taitavien suomalaisten tehtävänä oli välittää Freyan viestit Letipean radioasemalle.

Kurgolovon asema purettiin venäläisten suurhyökkäyksen alta 27. tammikuuta 1944 ja määrättiin siirtymään Künnapuuhun, nykyisen Sillamäen kaupungin länsipuolelle (rinnakkaisnimi Künnapõhja, tunnetaan Päiten törmänä). Künnapuun asema saatiin täyteen toimintakuntoon 2. helmikuuta, mutta määrättiin jo seuraavana päivänä purettavaksi ja siirrettäväksi Letipean aseman yhteyteen. "Keljuttaa vietävästi", merkittiin sotapäiväkirjaan.

Toiminnan päättyminen

Helmi-kesäkuussa 1944 komppanian päällikkönä ja yhteysupseerina toimi viroa osaava lentäjävänrikki Pentti Taavitsainen. Hänen isoäitinsä oli Konstantin Pätsin lähisukulainen. Sotapäiväkirjan mukaan jo 1. maaliskuuta 1944 saksalaiset upseerit olivat pelänneet Suomen tekevän erillisrauhan Neuvostoliiton kanssa. Taavitsainen järjesti lentomestari Oiva Tuomisen paluun Suomeen lentokoneineen 8. maaliskuuta 1944 Laxbergin eli Tallinnan Lasnamäen lentokentälle tapahtuneen pakkolaskun jäljiltä. Taavitsainen raportoi Neuvostoliiton ilmavoimien suorittamat suurpommitukset 9.–10. maaliskuuta 1944 Suomeen. Tuhot olivat valtaisat verrattuna Helsingin samana vuonna kokemiin vahinkoihin, koska Helsingillä oli vahva ilmapuolustus.Viro-vuosikirja 2006: Erikoinen suomalainen komppania Virossa 1942-1944, sivut 51-57, kapt res Juha E. Tetri, 2006, Tallinna, Tallinna-kustannus Oy, , 

Pranglin asema lopetettiin 5. maaliskuuta. Vaindloota lukuunottamatta loput asemat suljettiin Suomen ja Neuvostoliiton aselevon myötä 3. syyskuuta 1944. Saksalaiset pidättivät miehistöt, mutta varsin muodollisesti ja ilman vihamielisyyttä. Miehistöt ja kalustot saatiin koota Tallinnaan, josta ne palasivat Helsinkiin 5. syyskuuta kahdella sota-aluksella, paitsi Vaindloon asema, joka sulki radionsa vasta tällöin ja haettiin moottoriveneillä Kotkasta. Seuraavana päivänä koko 44. ilmavalvontakomppania ilmoittautui pataljoonan esikunnassa ja hajaantui. "22.00. Komppanian loppujuhla Espilässä", päätti sotapäiväkirjan.

Komppanian päälliköt
 luutnantti Haakon Wainio 1.3.–10.6.1943
 luutnantti Pehr-Adrian Ilmoni 10.6.1943–5.2.1944
 luutnantti Reino Peterzéns 5.–26.2.1944
 vänrikki Pentti Taavitsainen 26.2.–19.6.1944
 luutnantti Pehr-Adrian Ilmoni 19.6.–6.9.1944

Naissaaren mittausaseman päällikköinä toimivat mm. luutnantit Eero Salovaara ja Samuli Apajalahti sekä vänrikki Roald Gros. Narvan aseman päällikkönä toimi perustamisvaiheessa vänrikki Risto Kavander ja hänen jälkeensä vääpeli Vilho Nurmi, jonka johdolla asema siirrettiin Kurgolovoon. Pietarhovin tähystysaseman päällikkö oli ensimmäisenä purjehduskautena luutnantti Kasper Pajanen ja jälkimmäinenä luutnantti Torsten Granbohm.s
Lähteet

Luokka:Jatkosodan erikoisyksiköt
Luokka:Ilmavalvonta
Luokka:Komppaniat