Tuohikirje 292

Tuohikirje numero 292 on vanhin tunnettu itämerensuomalaisella kielellä kirjoitettu teksti, eräs Novgorodin tuohikirjeistä. Teksti on kirjoitettu 1200-luvun puolivälissä. Sen löysivät neuvostoliittolaiset tutkijat vuonna 1957 Artemi Artsihovskin johdolla Novgorodin länsipuolelta Nerevskin arkeologisesta kaivauksesta. 

Tuohikirjeen sanoma on tulkinnanvarainen sekä merkkien osittaisen epäselvyyden että itse kieliasun vuoksi. Esimerkiksi sanojen välejä ei ole merkitty. Tutkijat ovat yksimielisiä tekstin tulkinnasta siltä osin, että teksti alkaa sanoilla "jumalan nuoli" tai "jumala nuoli". Sanojen "nuoli" ja "jumala" on tulkittu toistuvan tekstissä. Tämän perusteella tekstiä pidetään usein ukkoseen liittyvänä loitsuna. "Jumalan nuoli" ei tiettävästi esiinny sana sanalta myöhemmässä kansanperinteessä, mutta salamaa ja ukonvaajaa on joka tapauksessa pidetty ukkosen jumalan ampumina nuolina. Toisaalta on muistutettu, että jumalien, uskomusolentojen tai noitien on uskottu aiheuttavan sairauksia ja vaivoja maagisia nuolia tms. ampumalla, ja tämäkin teksti voisi olla tällaiselta suojeleva loitsu. Muilta osin tekstiä ovat eri tutkijat tulkinneet eri tavoin. On esitetty myös, että  teksti saattaisi olla kalevalamittainen runo, jonka jokainen säe on kirjoitettu omalle rivilleen.Virittäjä, 4/1999 s. 545

Monet tutkijat ovat pitäneet kirjoitusta aunuksen- eli livvinkarjalaisena, mutta koska itämerensuomen eri haarat olivat tuolloin vasta muodostumassa, kielimuotoa on hankala lokeroida. Eteläkarjalan, livvin tai vepsän tyyppiseen kielimuotoon viittaa soinnillinen ž-konsonantti ensimmäisen rivin lopulla, ja uo-diftongin ensimmäisellä rivillä on arveltu viittaavan nimenomaan karjalaan, mikä kuitenkin on kyseenalaista.Virittäjä, 4/1999 s. 550 Kirjoituksen ikä on määritetty stratigrafisesti ja dendrokronologisesti sen löytökerrostuman perusteella vuosien 1240 ja 1260 välille.  Tuohikirjettä säilytetään Novgorodin yhdistyneessä valtionmuseossa.

Teksti
pienoiskuva|Tuohikirje 292:n jäljennös
Teksti on kirjoitettu kyrillisillä kirjaimilla. Osa kolmannen rivin kirjaimista on tulkinnanvaraisia epäselvän kirjoitusasun vuoksi.Virittäjä, 4/1999 s. 543 

Suoraan translitteroituna latinalaisiin aakkosiin:

Tulkinta
Juri Jelisejev
Teksti Juri Jelisejevin tulkitsemana latinalaiseen kirjaimistoon sanaväleineen vuonna 1959 ja tulkittuna nykysuomeen.

Martti Haavio
Martti Haavio on arvellut, että tuohikirjeen teksti olisi loitsu, joka on kirjoitettu valan vahvistukseksi. Tämän tulkinnan mukaan tekstissä vedotaan ylijumalaan, joka taivaallisen oikeuden jakajana iskee salamallaan valapattoja ja muita pettureita, ja samoin kuin muinaisvenäläisissä valanvahvistuksissa, tässä mainittaisiin sekä pakanallisten itämerensuomalaisten Jumala että (kristittyjen) venäläisten Bog. Viimeisen rivin merkkisarjan охови (ohovi) Haavio tulkitsee viittaavan venäjän sanaan okovy ’kahleet’, ja sillä tarkoitettaisiin valapatolle tulevaa rangaistusta. 

Jevgeni Helimski
Professori Jevgeni (Eugene) Helimski kritisoi vuonna 1986 julkaistussa teoksessaan Martti Haavion tulkintaa, ja antoi kolmannen tieteellisen tulkinnan tekstistä. Jelisejevin tapaan hän uskoi sen olevan loitsu.

 Willem Vermeer 
Hollantilainen slavisti Willem Vermeer on analysoinut tekstiä tuohikirjeiden paleografian kannalta ja arvostellut aikaisempia tulkintoja. Hänen mukaansa ensimmäisen rivin uo ei välttämättä merkitse diftongia, vaan se voi hyvin olla peilikuva digrafista оу, jolla noissa teksteissä merkitään u-äännettä. Sen perusteella teksti voisi edustaa periaatteessa mitä hyvänsä itämerensuomalaista kielimuotoa, ei välttämättä nimenomaisesti karjalaa. Vermeer muistuttaa myös, että itämerensuomalaisesta perinteestä ei tunneta ilmausta jumalan nuoli nimenomaan salamaan viittaamassa, sitä vastoin esimerkiksi juminampuma-tyyppisillä ilmauksilla on viitattu sairauksiin, joita uskomusten mukaan aiheutti jonkin uskomusolennon tai taikuuden harjoittajan ampuma taikanuoli. Viimeisen rivin kirjainmerkit ovat Vermeerin mukaan niin epäselviä, että kaikki esitetyt tulkinnat (esimerkiksi oletettuun venäjän sud-kantaan perustuva ”Tuomion-Jumala”, ”Suuto-Jumala”, tai ”Jumala tuomitsee”) ovat erittäin kyseenalaisia. Esimerkiksi viimeiset kuusi merkkiä, jotka aiemmat tutkijat ovat lukeneet iohovi, voisi lukea myös pohovi ja tulkita esimerkiksi joksikin paha-sanan johdokseksi.Vermeer, Willem 1991: Aspects of the oldest Finnic poem and some related texts (Novgorod birchbark documents 292, 56 and 403). – A. A. Barentsen, B. M. Groen & R. Sprenger (ed.): Studies in West Slavic and Baltic Linguistics. Studies in Slavic and General Linguistics 16 s. 315–369. Rodopi, Amsterdam 1991. 

Katso myös
Novgorodin tuohikirjeet
Tuohikirje 403
Rujo, rampa ja perisokea

Lähteet
 Jelisejev, J. S: Vanhin itämerensuomalainen kielenmuistomerkki, Virittäjä 1961: 134
 Jelisejev, J. S: Itämerensuomalaisia kielenmuistomerkkejä (Zusammenfassung: Ostseefinnische Sprachdenkmäler), Virittäjä-lehti 1966: 296
 Haavio, Martti: The Letter on Birch-Bark No. 292, Journal of the Folklore Institute, 1964 
 Haavio, Martti: Tuohikirje n:o 292. Vanha suomalaisen muinaisuskonnon lähde, Virittäjä 1/1964, 1–17.
 Laakso, Johanna: Vielä kerran itämerensuomen vanhimmista muistomerkeistä, Virittäjä 4/1999, 531–555. 

 Viitteet 

Aiheesta muualla
Грамота 292
M. Ridderstadin tulkinta tuohikirjeen tekstistä

Luokka:Itämerensuomalainen kansanperinne
Luokka:Novgorodin tuohikirjeet