Uuno Eskola

Uuno Eskola (vuoteen 1906 Eskolin; 16. elokuuta 1889 Pertteli – 9. maaliskuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija, lavastaja, näyttelijä ja kirjailija.Aikalaiskirja 1934, sivu 120. Hän debytoi Helsingissä vuonna 1915. Hän ohjasi, käsikirjoitti, lavasti ja tuotti elokuvat Ei auta itku markkinoilla (1927) ja Lumisten metsien mies (1928) sekä näytteli elokuvassa Koskenlaskijan morsian (1923).Uuno Eskola 50-vuotias, Aamulehti, 16.08.1939, nro 218, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 11.08.202450-vuotias, Helsingin Sanomat, 16.08.1939, nro 218, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 11.08.2024

 Elämä 
Uuno Eskolan vanhemmat olivat lakkitehtailija Karl Viktor Eskolin ja Eeva Kristiina Willstedt. Puoliso oli Aune Helmi Hermine Böök vuodesta 1925. Parhaimpina aikoina Uuno Eskolan lapsuudenkoti oli pramea, mutta välillä isän liiketoimet epäonnistuivat ja perhe köyhtyi. Eskola muutti 11-vuotiaana Saloon veljensä Vihtorin luokse, mutta palasi kotiin kolme vuotta myöhemmin. Isää ja poikaa yhdisti isänmaallisuus. Kodista tuli suomalaisuusaatteen levittämiskeskuksia Perttelissä. Eskola omaksui ajatuksen terve ruumis, terve sielu ja tahraton mieli. Isän kuoleman jälkeen Eskola muutti takaisin Saloon. Hän alkoi harrastaa näyttelemistä ja lausuntaa sekä jatkoi kirjoittamista. Salosta Eskola muutti Helsinkiin ja sai myytyä tauluja sotarikkaille. Maaseudun asukkaat eivät olleet vielä tottuneet uuteen taiteeseen. Naimisiin mennessä Eskola otti vastaan Rauman teatterinjohtajan viran. Pariskunnan koti paloi, ja aviopari muutti myöhemmin Tampereelle. Eskolasta tuli Tampereen Teatterin lavastaja ja näyttelijä seitsemän vuoden ajaksi 1926–1933. Hän kehitti merkittävästi Suomen näyttämötaidetta ja hänet kutsuttiin New Yorkiin 1933 osanottajaksi kansainväliseen lavastusnäyttelyyn yhdessä Matti Warenin kanssa. Eskolat muuttivat Helsinkiin, ja Uuno rupesi vapaaksi taiteilijaksi.Tirranen, s. 160–168.

Vuonna 1917 Eskola oli mukana perustamassa suojeluskuntia. Hän osallistui suojeluskuntien asehankintoihin, ja oli syntymäpitäjänsä Perttelin suojeluskunnan ensimmäinen harjoituspäällikkö. Myöhemmin Eskola otti osaa Vapaussodan Rintamamiesten Liiton toimintaan. Hän suunnitteli liiton ja lähes 90 rintamamiesyhdistyksen liput, liiton ansiomerkit sekä Vapaussodan Invaliidien Liiton merkin.

Eskola on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.

Kuvataideura
 Taideopinnot 
Uuno Eskola opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1914–1915 ja Helsingin yliopiston piirustussalissa. Piirustuksenopettajatutkinnon hän suoritti Eero Järnefeltille. Eero Järnefelt oli Eskolan pitkäaikainen henkinen tuki. Ulkomailla Eskola opiskeli vuosina 1919–1920 Saksassa Dresdenissä,Tirranen, s. 160, 163–164.b jossa hänen opettajanaan oli Oskar Kokoschka. Hän teki opintomatkat Kööpenhaminaan vuonna 1919, Pariisiin vuonna 1931 ja Italiaan vuonna 1953. Maalaamisen alkeet Uuno Eskola oli oppinut turkulaisen Edvin Lydenin johdolla vuosina 1911–1913.

 Näyttelyt 
Eskola on osallistunut Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1915, 1916 ja 1917. Ulkomailla hänen töitään on ollut esillä Kööpenhaminassa vuonna 1919.

 Tyylisuunnat 
Uuno Eskolan nuoruuden tuotanto oli melko ekspressiivistä. Hän käytti paljon sinistä ja ruskeaa. Tunnelma teoksissa oli alakuloinen ja runollisen mystinen. Eskola teki tuolloin suuren tilaustyön Venäjän armeijalle.Tirranen, s. 164. Eskola oli Marraskuun ryhmän jäsen.

Eskola kokeili maalauksissaan myös kubismia, futurismia, surrealismia ja uusasiallisuutta. Häntä viehätti myös monumentaalitaide, ja hän kokeili siinä eri tekniikkoja. Eskola kehitti täysin oman fresko- ja mosaiikkitekniikan. Erityisesti Eskolaa kiinnosti Kalevala- ja uskonnolliset aiheet (kirkkotaide). Lappi oli hänelle myös rakas aihe, erityisesti ruskan kirkkaat ja runsaat värit.Tirranen s. 167–169. Eskolan nuoruudentyöt tuhoutuivat kotitalon palossa Raumalla 1925.

 Palkinto 
Uuno Eskola palkittiin vuonna 1949 Pro Finlandia -mitalilla. Vuonna 1922 hän sijoittui jaetulle neljännelle sijalle Suomen Kuvalehden järjestämässä ilmeilykilpailussa.
pienoiskuva|Uuno Eskolan osallistuminen Suomen Kuvalehden ilmekilpailuun vuonna 1922|276x276px

 Taideteoksia 
Eskola on maalannut Enontekiön kirkkoon alttaritaulun Taivaaseen astuva Kristus. Alttaritaulu on marmorifresko saamelaisista ihmisistä ja tunturimaisemasta. Eskola on tehnyt myös Kiuruveden kirkkoon mosaiikkialttaritaulun. Samoin Iisalmen kirkon alttaritaulumosaiikki on Eskolan tekemä (1954). Kaikkiaan Eskola on tehnyt neljä alttaritaulumosaiikkia.Tirranen s. 168–169. Hän on myös suunnitellut 1970 vihityn Roihuvuoren kirkon (Helsinki) kastekappelin alttaritaulumosaiikin.

Eskola suunnitteli Lempäälässä sijaitsevan Lempäälän-Vesilahden taistelujen muistomerkin, Vesilahden taistelujen muistomerkin ja Halikon kaatuneiden muistokiven.

Eskola on tehnyt muun muassa öljymaalaukset Kevättalvi (1920), Hartaushetki (1916–1921), Taiteilijan puoliso (1927), Omakuva (1929), Lapin Talvi (1947), Paimen (1941). Mosaiikki, Tuonelan joella, on valmistunut 1951.Tirranen s. 162–169.

 Filmografia 
 Vuosi Elokuva Rooli Tuotantoyhtiö Huomioitavaa 1923  Koskenlaskijan morsian  näyttelijä  Suomi-Filmi  mykkäelokuva 1927  Ei auta itku markkinoilla  ohjaus, näyttelijä  Aquila-Suomi  mykkäelokuva, tuhoutunut 1928  Lumisten metsien mies  ohjaus  Aquila-Suomi  mykkäelokuva, tuhoutunut lyhyttä katkelmaa lukuun ottamatta

Kirjallinen ura
Omaelämäkerrallinen romaani Veren viettelys sai vuonna 1923 ilmestyttyään kahtalaiset arviot. Tornion lehden mukaan se ei ollut "tulevaisuuden lupaus". Satakunnan Kansan kirjoituksensa lopussa kriitikko kiittää Eskolan tyyliä taidokkaaksi. Parnassossa Sanna Nyqvist kirjoittaa vuonna 2023, että se tuo hänen mieleensä Mika Waltarin Suuren illusionin, joka tosin ilmestyi vasta vuosia myöhemmin kuin Eskolan teos. Kirjailijat tunsivatkin toisensa, ja Eskola maalasi Waltarin muotokuvan, joka nykyisin on kustannusyhtiö WSOY:n kirjallisuussäätiön kokoelmissa. Eskolan toinen teos tuhoutui lähes valmiina käsikirjoituksena kotitalon palossa Raumalla 1925, ja kirjailijanura ei jatkunut sen jälkeen.Sanna Nyqvist: Monitoimitaiteilija. Parnasso 2/2023, s. 49

 Lähteet 


 Kirjava. Ragnar Ekelund, Marraskuun ryhmä (1950)
 Suomen taiteilijaseura: Kuvataiteilijat 1986, toim. Mauri Faven, Erkki Hirvelä, Jorma Hautala, Reino Laitasalo, Antti Lampisuo, Pirkko Nukari, Maria-Liisa Saastamoinen ja Päivi Lampinen, ; sivu 64-65

 Viitteet 

 Kirjallisuutta 


 Aiheesta muualla 

 Taide Salmela Uuno Eskola Taide Salmelan kokoelmissa.
 Kirjava Uuno Eskola Kansallisgalleria Kirjavassa.
 Salon taidemuseo Veturitalli  28.5.-9.10.2016 Lyyli Säilä, Uuno Eskola ja taiteilijatoverit.
 Salon taidemuseo Veturitalli  Maisema (Kiskosta).
 Salon taidemuseo Veturitalli  Salon punakaarti, Kansan Arkiston taidekokoelma.
 Salon taidemuseo Veturitalli  Uuno Kailas, Heinolan taidemuseo.
 Salon taidemuseo Veturitalli  Apteekkari Hjalmar Aschan, Turun taidemuseo.
 Salon taidemuseo Veturitalli  Sic transit gloria mundi, niin muuttuu maallinen kauneus, Salon seurakunta.
 Eskola, Aamulehti, 20.04.1930, nro 106, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Tamperelaista näyttämölavastusta Amerikkaan kansainväliseen näyttelyyn. Suomea edustavat Uuno Eskola ja Matti Warén, Aamulehti, 17.12.1933, nro 339, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Veren viettelyksestä kyisen pellon kyntäjäksi, Helsingin Sanomat, 27.08.1939, nro 229, s. 32, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Luokka:Suomalaiset taidemaalarit
Luokka:Marraskuun ryhmä
Luokka:Pro Finlandia -palkitut
Luokka:Suomalaiset elokuvaohjaajat
Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset
Luokka:Vuonna 1889 syntyneet
Luokka:Vuonna 1958 kuolleet