Esihistoriallinen sodankäynti

Esihistoriallisella sodankäynnillä tarkoitetaan sodankäyntiä, joka tapahtui ennen kirjoituksen käyttöönottoa ja josta siten ei ole kirjallisia aikalaiskuvauksia. Esihistoriallinen aika päättyi Lähi-idässä ja Egyptissä vuoden 3000 eaa. paikkeilla. Tämän ajanjakson sotatoimista ei ole jäänyt kirjoituksien puuttumisen takia niin paljoa tietoa kuin myöhemmistä ajanjaksoista, eivätkä tutkijat ole yksimielisiä siitä, koska sodankäynti alkoi. 

 Kivikausi 
pienoiskuva|Valencian Morella la Vellassa sijaitseva, myöhäiseen mesoliittiseen aikaan ajoitettu luolamaalaus, jonka on tulkittu esittävän jousiampujien välistä taistelua.
 Sodankäynnin alkamisaika 
On vaikeaa sanoa varmasti, milloin ihmiset alkoivat käydä sotaa keskenään. Jo keskipaleoliittiselta kaudelta on löydetty joukkohautoja, joiden on erään teorian mukaan tulkittu olevan rituaalimurhien seurausta. Toisen teorian mukaan joukkohautoihin päätyneet ihmiset saattoivat kuolla myös ei-väkivaltaisesta syystä, kuten sairauteen. Toisaalta nykyaikana jotkin metsästäjä-keräilijäyhteisöt harjoittavat rituaalista sodankäyntiä tai käyttävät murhaa sosiaalisesti hyväksyttävänä koston välineenä.Guilaine & Zammit 2005, s. 34–35. Rituaalinen sodankäynti ei välttämättä johda kuolemaan, vaan taistelu päättyy heti, jos joku saa vamman.Guilaine & Zammit 2005, s. 118. Keskipaleoliittiselta kaudelta lähtien on myös löytynyt ihmisten luita, joihin on jäänyt todisteita myös aseellisesta väkivallasta.Guilaine & Zammit 2005, s. 49–50.

15 000–10 000 vuotta sitten keksittiin kivikirves ja keihäs (kivi tai luukärjellä)Ferrill 1985, s. 17, joista keihäs soveltui paremmin metsästämiseen ja siten myös aseeksi. Se ei kuitenkaan tarkoita sitä, että ihmiset olisivat käyttäneet aseita vielä toisiaan vastaan.Keegan 2005, s. 140–144

Suurin osa myöhäispaleoliittinen kauden luolamaalauksissa esiintyvistä ihmisistä esiintyy rauhallisissa yhteyksissä. Jotkin maalauksista ovat kuitenkin herättäneet keskustelua siitä, esittävätkö ne ihmisten välistä väkivaltaa. Osa tutkijoista väittää, että muutamissa maalauksissa on kuolleita tai kuolevia ihmisiä, kun taas osa väittää, että maalaukset esittävät rauhanomaisia ihmisiä. Osan teoksista on tulkittu esittävän ihmisten välisiä taisteluita. On kuitenkin epäselvää, esittävätkö ne todellisia vai kuviteltuja tai liioiteltuja taisteluita.Guilaine & Zammit 2005, s. 111.

 Todisteet sodankäynnistä 
Ensimmäinen arkeologinen todistusaineisto esihistoriallisesta taistelusta sijaitsee Sudanissa kohteessa, joka tunnetaan nimellä kalmisto 117. Kalmisto kuuluu Qadan kulttuuriin ja ajoittuu arviolta vuosien 12 000–10 000 eaa. välille eli myöhäis- tai epipaleoliittiselle kaudelle.Ferrill 1985, s. 23Guilaine & Zammit 2005, s. 67–68. Paikalla on 59 luurankoa ja 110 esinettä, joista melkein kaikki näyttävät haavoittaneen ihmisiä. Haavat olivat tappavia. Paikka saattaa olle ensimmäinen laaja todiste sodankäynnistä, mutta yhtä hyvin se voi olla tulosta pitkän ajanjakson aikana haudatuista ihmisistä. Yksi mahdollisuus aineistolle on joukkomurha, jota tukee myös paikan sukupuolijakauma: miehiä ja naisia on lähes saman verran, ja se, että eräässä nuoressa naisessa oli yhteensä 21 nuolenpäätä ja keihäänkärkeä.Keegan 2005, s. 146–147

Ensimmäinen varmaksi väitetty todiste sodankäynnistä löytyy Jerikosta vuosien 8 350–7 350 eaa. paikkeilta.Ferrill 1985, s. 28 Kaupunki oli ympäröity kallioon louhitulla vallihaudalla ja yhtenäisellä kivimuurilla. Järjestelmän rakentamiseen on käytetty kymmeniä tuhansia työtunteja ja se on joidenkin tulkintojen mukaan selvästi rakennettu hyvin organisoitua, päämäärätietoista ja vahvasti aseistettua vihollista silmällä pitäen.Keegan 2005 s. 149–151 Toisen tulkinnan mukaan kyse on tulvavallista.Otterbein, Keith: How War Began. Texas A&M University Press, 2004.  Myös useat muut kivikauden kylät olivat linnoitettuja.Ferrill 1985, s. 30
 Asetekniikan kehittyminen 
Ensimmäiset aseet olivat luultavasti maasta poimittuja muotoilemattomia puunkappaleita ja kiviä. Aikanaan niihin alettiin liittää varsia ja niitä teroitettiin, jotta niillä saataisiin pahin mahdollinen vaurio metsästettäessä. Kivikaudella otettiin käyttöön aseina keihäs, nuija, tikari, karttu, linko ja jousi. Suoja-aseeksi kehittyi kilpi.Lappalainen

Ensimmäinen asetekniikan vallankumous tapahtui neoliittisen kauden alussa noin 8000 eaa. Silloin ilmestyi neljä voimakasta asetta: jousi, linko, tikari ja karttu. Linko kehittyi bolasta tai keihäänheittovivusta, tikari keihäänkärjestä ja karttu nuijasta. Jousi sitä vastoin oli aivan uusi keksintö, ja sitä voidaan pitää ensimmäisenä koneena. Uusi keksintö levisi nopeasti.Keegan 2005, s. 144 Heitetyn keihään kantama oli noin 50 metriä, jousella ammuttu nuoli taas ylsi noin sadan metrin päähän. Lisäksi suurta määrää nuolia oli helpompi kantaa kuin keihäitä.Ferrill 1985, s. 19 Linko oli kuitenkin tehokkaampi kuin jousi: se oli tarkempi ja ammukset lensivät kahdensadan metrin päähän.Ferrill 1985, s. 24–25

 Neoliittinen kausi 
Neoliittisella kaudella ihmiset alkoivat siirtyä maanviljelykseen. Osa yhteisöistä muutti uusille alueille, joita saattoi jo asuttaa jokin toinen yhteisö. Ainakin Euroopan lauhkeilla seuduilla eri yhteisöjen välillä syntyi todennäköisesti kilpailua ympäristön resursseista. Osa yhteisöjen kohtaamisista saattoi siis olla myös vihamielisiä ja johtaa väkivaltaan.Guilaine & Zammit 2005, s. 84–85.

Vuosien 1983–1984 välillä Baden-Württembergin läheltä löydettiin arkeologisten kaivausten yhteydessä joukkohauta, jossa oli 34 ihmisen jäänteet. Kaikki uhrit olivat luihin jääneiden vammojen perusteella kokeneet väkivaltaisen kuoleman, ja heidät oli ilmeisesti heitetty hautaan kiireellä. Suurin osa vammoista oli ruumiiden takaosassa ja ilmeisesti tehty lyömäaseella, kun taas osan on tulkittu johtuneen esimerkiksi tallautumisesta. Pieni osa vammoista oli nuolten aiheuttamia.Guilaine & Zammit 2005, s. 87–89. Neoliittisen kauden Euroopasta on löydetty muitakin joukkohautoja, joihin haudatut ihmiset olivat kuolleet väkivaltaisesti kenties joukkomurhan yhteydessä. Osaan murhista saattoi myös liittyä kannibalismi.Guilaine & Zammit 2005, s. 91–95.

 Pronssikausi 

Kuparilla alettiin tehdä kokeita Anatoliassa 6 000 eaa., mutta pronssikausi alkoi Lähi-idässä vasta noin 3 500 eaa. Tuolloin keksitty pronssi mahdollisti terävämmät, kovemmat ja kestävämmät aseet. Samoihin aikoihin syntyivät Lähi-idän ensimmäiset korkeakulttuurit ja ensimmäiset kirjoitusjärjestelmät kehittyivät vuoden 3 000 eaa. paikkeilla. Esihistoriallinen aika loppui Lähi-idässä, mutta ei suurimmassa osassa maailmaa.Ferrill 1985, s. 38

Uusi maailma
Suurimmassa osassa Amerikkaa sodankäynti pysyi teknisesti kivikauden tasolla vuoteen 1492 asti. Ainoastaan Keski-Andeilla, Kolumbiassa ja Meksikon ylätasangoilla saavutettiin ensimmäinen metallikausi, muuten mantereella pysyttiin kivikaudella. Vain Meksikossa pronssia käytettiin merkittävässä määrin sodankäynnissä. Eurooppalaisten tunkeuduttua mantereelle intiaanit omaksuivat nopeasti tuliaseet ja hevosten käytön sodankäynnissä.

Lähteet


 Guilaine, Jean & Zammit, Jean: The Origins of War : Violence in Prehistory. Blackwell Publishing, 2005. Alkuperäisteos julkaistu 2001.. 



Viitteet

Luokka:Sotahistoria
Luokka:Esihistoria