Telenovela

Telenovela on etenkin latinalaisessa Amerikassa esitettävä saippuaooppera. Termi on yhdistelmä sanoista ”tele” (television lyhenne) ja ”novela” (romaani). Telenovelat alkoivat kehittyä 1940- ja 1950-luvuilla Kuubassa suosituista radionoveloista, ja 1960–1970-lukujen aikana niiden lähetysaika siirtyi parhaan katseluajan ohjelmistoon. Brasilialainen Rede Globo -yhtiö alkoi samaan aikaan viedä telenoveloita ulkomaille, ja niiden suosio levisi latinalaisesta Amerikasta muualle maailmaan.

Telenovelat eroavat kestoltaan länsimaisista saippuasarjoista, jotka voivat periaatteessa kestää loputtomiin. Telenovelat kirjoitetaan kuitenkin juonivetoisesti, ja sarja kestää yleensä 180–200 jaksoa. Telenoveloiden juonikuvio keskittyy yleensä kahteen rakastavaiseen, joiden rakkauden esteenä ovat joko perheriidat tai yhteiskunnalliset ongelmat. Eri maissa telenovelat ovat yleensä kehittyneet hieman eri suuntiin, ja näin ne eroavat tyylillisesti ja temaattisesti hieman toisistaan. Telenoveleiden tuotanto on sidottu usein yleisön mielipiteeseen, eikä jaksoja tehdä kerralla kuin noin 20 kappaletta.

 Historia 
Telenovelat alkoivat kehittyä 1940- ja 1950-luvulla, ja niiden taustalla olivat Kuubassa suositut radionovelat. Ensimmäinen radionovela, joka siirrettiin myös televisioon, oli El derecho del nacer, joka oli radiossa niin suosittu, että siitä tehtiin televisioversiot useissa latinalaisen Amerikan maissa.Havens, Timothy: ”Globalization and the generic transformation of telenovelas”. Teoksessa  Ensimmäinen varsinainen telenovela oli vuonna 1950 esitetty brasilialainen Sua vida me pertence. Telenovelien suosio levisi pian ympäri latinalaista Amerikkaa, ja esimerkiksi perulainen Simplemente Maria oli niin suosittu, että se sai 10 000 ihmistä kirkkoon toivottamaan fiktiivisen Marian puolesta onnea, kun tämä oli mennyt naimisiin.

Ensimmäiset 1950- ja 1960-luvun telenovelat olivat yleensä sovituksia romaaneista tai muista kirjallisista teoksista, mutta 1960-luvun lopulla telenoveleita alettiin kirjoittaa ja tuottaa suoraan tietyille markkinoille. Tähän asti televenovelat olivatkin keskittyneet lähinnä melodramaattiisiin aineksiin, mutta kun lajityyppi alkoi kehittyä paikallisten mieltymysten mukaan, siihen alkoi liittyä uusia elementtejä eri kulttuuripiireissä. Esimerkiksi Simplemente Maria käsitteli kaupungistumisen ongelmia.

Telenovelat siirtyivät 1960- ja 1970-lukujen aikana päiväohjelmistosta prime time -aikaan. Ne alkoivatkin olla yhä enemmän massayleisölle suunnattuja. Brasilialainen Rede Globo -televisioyhtiö alkoi panostaa myös sarjojen laatuun ja vei niitä ulkomaille. Brasilialaisia telenovelia myytiinkin 1970- ja 1980-lukujen aikana yli 128 valtioon. Ensimmäinen telenovela, josta on tuotettu maailmanlaajuisesti uusia versioita on kolumbialainen Yo soy Betty, la fea. Sen jokaista jaksoa seurasi Kolumbiassa noin kolme miljoonaa ihmistä, ja se levisi 1990-luvun lopussa ja 2000-luvun alussa muihinkin latinalaisen Amerikan maihin. Sen jälkeen siitä tehtiin versiot muun muassa Intiassa, Saksassa, Alankomailla ja Venäjällä. Yhdysvalloissa sarjan pohjalta kehittyi Ruma Betty -draamasarja.

 Juoni ja teemat 
Telenovelat keskittyvät usein tarkemmin juoneen kuin muut saippuaoopperat, sillä niissä on yleensä selkeä alku ja loppu. Yleensä yksittäinen telenovela koostuu 180–200 jaksosta, mutta suositut sarjat voivat pyöriä tätäkin kauemmin. Varhaisimmat telenovelat olivat huomattavasti lyhyempiä, vain 15–20 jakson mittaisia. Telenovevalassa on yleensä yksi selkeä päätarina, joka keskittyy päähenkilön tai pääparin selviytymiseen. Suosittuja teemoja ovat esimerkiksi petos, mustasukkaisuus, tragediat ja rakkaus. Lisäksi sarjassa on yleensä yksi selkeä konna. Vaikka telenoveloissa onkin yksi selkeä pääjuoni, niin monien sivujuonien takia yksittäisessä sarjassa voi olla jopa 80 keskeistä hahmoa.

Telenoveleita tutkineen semiootikon Jesús Martín-Barberon mukaan telenovelat voidaan jakaa kahteen selkeään juonikaavaan. Kuubalaisiin radionoveloihin puhjautuvat telenovelat keskittyvät perheen sisäiseen tai kahden perheen väliseen juonitteluun ja kilpailuun. Brasilialaisen vuoden 1968 Beto Rockfellerin pohjalta kehittyi toisenlainen juonikaava, jossa keskitytään enemmän nykyaikaisiin yhteiskunnallisiin konflikteihin. Kummassakin kuviossa kerronnan keskeisin tekijä ovat kuitenkin rakastavaiset, joita erottavat joko perhe- tai sosiaalirajat. Tyypillinen juoni yhteiskunnallisessa telenovelassa on esimerkiksi köyhän naisen ja rikkaan miehen välinen romanssi.

Telenovelat ovat kehittyneet jokaisessa tuotantomaassaan myös hieman eri suuntiin. Venezuelalaiset telenovelat ovat yleensä lähes puhtaasti viihteellisiä, meksikolaiset sarjat ovat konservatiivisempia sekä melodramaattisempia, ja kolumbialaiset esittelevät usein maan monimuotoisuutta saattaen käsitellä monia ajankohtaisia aiheita.

 Tuotanto 
Telenovelan tekemisestä sovitaan yleensä noin 20 jaksoksi, sillä niiden tuotanto on sidottu huomattavan paljon yleisön mielipiteeseen. Juonikuvioita voidaan esimerkiksi muuttaa yleisen mielipiteen perusteella. Esimerkiksi Rede Globo saa tuhansia sähköposteja ja soittoja kuukaudessa katsojilta ja käyttää miljoonia katsojien mielipiteiden tutkimiseen. Koska telenovelat ovat huomattavan suosittuja, televisioyhtiöt myös näyttävät niitä mainosrahaa saadakseen, sillä suosituissa sarjoissa näkyvien tuotteiden myynti kasvaa selvästi. Lisäksi televisioyhtiöt myyvät sarjojen musiikkia, joka yleensä koostuu uusista popkappaleista.

 Suomessa esitettyjä telenoveloita 
 Venezuelalaiset 
 Ihmeiden aika (2006, Subtv)
 Tuhkimotarina (2007–2008, Subtv)

 Kolumbialaiset 
 Zorro – miekka ja ruusu (2008, Nelonen)
 Paratiisin porteilla (2009, Sub)

 Venäläiset 
 Anastasia (2006–2007, Nelonen)

 Yhdysvaltalaiset 
 Muotitalo (2007, MTV3)
 Ruma Betty (2010, Nelonen)

 Katso myös 

 Asadora

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 
Snäll, Mitti: ”Telenovela”, Filmihullu 5/1994 (Latinalaisen Amerikan elokuvan teemanumero).

 Aiheesta muualla 

Luokka:77.5 Televisiosarjat

Luokka:Espanjankieliset sanat ja sanonnat

he:אופרת סבון#טלנובלה