Míkis Theodorákis

Míkis Theodorákis (; 29. heinäkuuta 1925 Chíos, KreikkaVirallisen sivuston elämäkerta  en.mikis-theodorakis.net Viitattu 21.3.2014 – 2. syyskuuta 2021https://greekreporter.com/2021/09/02/mikis-theodorakis-dead/) oli kreikkalainen säveltäjä ja poliitikko, ja yksi Kreikan merkittävimmistä nykysäveltäjistä. Hän on säveltänyt musiikin muun muassa elokuviin Kerro minulle, Zorbas (1964) ja Serpico – kadun tiikeri (1973). 

Elokuvamusiikin lisäksi Theodorákiksen monipuoliseen tuotantoon kuuluu sinfonioita, lauluja, kamarimusiikkia, oopperoita, poliittista musiikkia ja muuta taidemusiikkia. Erityisesti hänet tunnetaan rebetikon, alkujaan kreikkalaisen alamaailman, ”katujen musiikin” taitajana. Theororákiksen musiikkia ovat tulkinneet erityisesti María Farantoúri, Giórgos Ntaláras, Néna Venetsánou, Melína Merkoúri ja Giánnis Pários. 

 Elämä ja ura 

Theodorákis vastusti jyrkästi vuosina 1967–1974 Kreikkaa hallinnutta sotilasjunttaa ja teki useita sitä protestoivia sävelmiä ja lauluja. Sotilashallitus kielsi Theodorákiksen musiikin ja tuomitsi tämän 1960-luvun lopulla kotiarestiin. Sotilashallitus kuitenkin ilmoitti keväällä 1970 vapauttavansa hänet. Vapautusta perusteltiin Theodorákiksen epävakaalla terveydentilalla. Hän sairasti tuberkuloosia, ja hänen tuli päästä erikoishoitoon Ranskaan, Pariisiin, jossa vietti aikaa maanpaossa. Hänen musiikkinsa ja laulunsa säilyivät kuitenkin edelleen kiellettyinä.

Theodorákis sävelsi sotilasdiktatuurin aikana useiden kreikkalaisrunoilijoiden, kuten Giánnis Rítsoksen, Giórgos Sefériksen ja Manólis Anagnostákisin, runoja lauluiksi. Tällöin hän työsti myös Pablo Nerudan runoista koottua Canto General -oratoriota. Ensimmäiset laulut oratorioon Theodorákis sävelsi Chilen silloisen presidentin Salvador Allenden pyynnöstä vuonna 1971.

pienoiskuva|vasen|upright|Mikis Theodorakis vuonna 1971.
Theodorákis oli myös poliittisesti aktiivinen ja istui pitkään Kreikan parlamentissa vasemmiston riveissä, mutta hänet valittiin parlamenttiin syksyllä 1989 keskusta-oikeistolaisen Uuden demokratian sitoutumattomana ehdokkaanaGoogle-kirjat: Mikis Theodorakis – The Greek Soul (George Logothetis) books.google.com Viitattu 4.2.2015. Tuolloin hän nousi ministeriksi Konstantínos Mitsotákiksen hallituksessa. Hän taisteli aktiivisesti huumeita ja terrorismia vastaan ja teki politiikkaa kulttuurin, koulutuksen kehittämiseksi ja Kreikan ja Turkin suhteiden parantamiseksi. Hän kirjoitti 2000-luvulla lähinnä julkisia kirjeitä ja puheita Irakin sotaa vastaan ja Kyproksen yhdistymisen puolesta.

Theodorákis sävelsi myös keskitysleiri Mauthausenista kertovan neliosaisen Mauthausen-sarjan (Mauthausen Cantata). Theodorákiksen ystävä runoilija Iákovos Kampanéllis oli vankina Mauthausenissa ja kirjoitti kokemuksistaan neljä runoa, jotka Theodorákis sävelsi. Theodorákis omisti sävellyksensä kaikille fasismista kärsineille ja sitä vastaan taistelleille."Mauthausen" by Mikis Theodorakis  mikis-theodorakis.net Viitattu 3.2.2014

Lukuisten elokuvasävellysten, laulusarjojen ja sinfonioiden lisäksi Theodorákis sävelsi maailmanlaajuisesti tunnettuja, suomeksikin käännettyjä yksittäisiä lauluja, kuten O kaimós (Tuska), Sto perigiáli to kryfó (Salaisella rannalla), Eítan 18 Noémvri / To gelastó paidí (18. marraskuuta / Naurava poika) ja Stróse to stróma sou (Valmista vuode kahdelle)Äänitearkisto: Arja Saijonmaa + Mikis Theodorakis aanitearkisto.fi Viitattu 18.5.2015. Monet hänen lauluistaan on sävelletty kreikkalaisten runoilijoiden lisäksi muun muassa Pablo Nerudan ja Federico García Lorcan runoihin.

pienoiskuva|Recep Tayyip Erdoğan, Theodorákis ja Geórgios Andréas Papandréou vuonna 2010.
Theodorákis teki yhteistyötä suomalaislaulaja Arja Saijonmaan kanssa. Hän kiinnitti Saijonmaan silloisen maailmankiertueensa solistiksi 1970-luvun alussa. Sen jälkeen Saijonmaa on esittänyt Theodorákiksen musiikkia pääasiassa Pohjoismaissa. Saijonmaa kuuluu myös Canto General -oratorion kantaesittäjiin, yhdessä María Farantoúrin ja Pétros Pandíksen kanssa. Saijonmaa on myös kirjoittanut hänen ja Theodorákiksen yhteistyöstä kirjan Nuori alaston nainen.

Theodorákis kuoli 96-vuotiaana 2. syyskuuta 2021 kärsittyään pitkään sydänongelmista. Kuolinuutisen jälkeen Kreikan hallitus julisti kolmen päivän kansallisen suruajan. Theodorákis haudattiin tahtonsa mukaisesti sukunsa lähtöpaikkaan Kreetan Galatákseen 9. syyskuuta. Laulaja Arja Saijonmaa ja turkkilainen kirjailija, muusikko ja ihmisoikeusaktivisti Zülfü Livaneli olivat ainoat hautajaisiin kutsutut ulkomaiset vieraat.

 Työt 
 Laulut ja laulusarjat 

Theodorákis on säveltänyt yli tuhat laulua tai laulusarjaa, osasta on tullut kreikkalaisuuden tunnusomaisia sävelmiä. Tunnetuimpia lauluja ovat muun muassa Sto perigiáli, O kaimós, Aprílis, Dóxa to Theó, Sotíris Pétroulas, Lipotáktes, Stis nýchtas to balkóni (T'óneiro kapnós), Agápi mou (Faídra), Poú pétaxe t'agóri mou, Ánoixe lígo to paráthyro, O ýpnos se týlixe, To gelastó paidí, Déndro to déndro, Eímaste dyo, Ásma asmáton ja O Antónis, joista kaksi viimeisintä ovat osa Mauthausen-sarjaa.

 Sinfoniat 

 1952: Pianokonsertto ("Helikon")
 1953: Próti symfonía
 1954–1959: 3 orkesterisarjaa
 1958: Pianokonsertto
 1981: Sinfonia nro 2 (”Maan laulu”; sanat: Míkis Theodorákis) lapsikuorolle, orkesterille ja pianolle
 1981: Sinfonia nro 3 (runot: Dionýsios Solomós; Konstantínos Kaváfis; bysanttilaishymnejä) sopraanolle, kuorolle ja orkesterille
 1983: Sinfonia nro 7 (”Kevätsinfonia”; runot: Giánnis Rítsos; Giórgos Kouloúkis) neljälle solistille, kuorolle ja orkesterille
 1986–1987: Sinfonia nro 4 (”Kuorot”) sopraanolle, mezzosopraanolle, kertojalle, kuorolle, ja sinfoniaorkesterille (ei viuluja)
 1995: Rapsodia kitaralle ja orkesterille
 1996: Rapsodia sellolle ja orkesterille
 2008: Rapsodia trumpetille ja orkesterille (piccolotrumpetille, orkestroinut Robert Gulya)
 2010: Andalusia (mezzosopraanolle ja orkesterille)

 Kamarimusiikki 

 1942: Sonatiini pianolle
 1945: Elegia nro 1, sellolle ja pianolle
 1945: Elegia nro 2, viululle ja pianolle
 1946: To Koimitírio (”Hautausmaa”), jousikvartetille
 1946: Jousikvartetto nro 1
 1946: Duetto, kahdelle viululle
 1947: Trio, viululle, sellolle ja pianolle
 1947: 11 preludia, pianolle
 1947: Sekstetto, pianolle, huilulle ja jousikvartetille
 1949: Tutkielma kahdelle viululle ja sellolle
 1952: Syrtós Chaniótikos, pianolle ja perkussiolle
 1952: Sonatiini nro 1, viululle ja pianolle
 1955: Pieni sarja, pianolle
 1955: Passacaglia, kahdelle pianolle
 1959: Sonatiini nro 2, viululle ja pianolle
 1989: Chorós Asíkikos, soolosellolle
 1996: Melos, pianolle
 2007: East of the Aegean, sellolle ja pianolle

 Kantaatit ja oratoriot 

 1960: To áxion estí (”Ylistetty olkoon”) (runot: Odysséas Elýtis)
 1969: Pnefmatikó emvatírio (”Henkinen marssi”, runot: Ángelos Sikelianós)
 1971–82: Canto General (”Suuri laulu”) (runot: Pablo Neruda)
 1981–82: Katá Saddoukaíon páthi (”Saddukealaispassio”; runot: Michális Katsarós) tenorille, baritonille, bassolle ja orkesterille
 1982: Liturgia nro 2 (”Lapsille, sodassa surmansa saaneille”); runot: Tásos Leivadítis, Míkis Theodorákis) kuorolle
 1982–83: Lorca, kuorolle, soolokitaralle ja orkesterille (perustuu kokoelmaan Romancero Gitano, runot: Federico García Lorca, kääntäjänä Odysséas Elýtis)
 1992: Canto Olympico, kuorolle, soolopianolle ja orkesterille (runot: Dímitra Mantá, Míkis Theodorákis)

 Hymnit 

 1970: Hymni Nasserille
 1973: Hymni Venezuelan sosialistiselle liikkeelle
 1973: Hymni opiskelijoille, omistettu Ateenan kansallisen teknillisen korkeakoulun uhreille (18. marraskuuta)
 1977: Hymni Ranskan sosialistiselle puolueelle
 1978: Hymni Maltalle
 1982: Hymni PLO:lle
 1991: Hymni Välimeren kisoille
 1992: ”Hellenism” (hymni Barcelonan olympialaisten avajaisiin)

 Baletit 

 1953: Greek Carnival (koreografia: Ralloú Mánou)
 1958: Le Feu aux Poudres (koreografia: Paul Goubé)
 1958: Les Amants de Teruel (koreografia: Milko Šparemblek)
 1959: Antigone (koreografia: John Cranko)
 1972: Antigone in Jail (koreografia: Micha van Hoecke)
 1979: Elektra (koreografia: Serge Kenten)
 1983: Sept Danses Grecques (koreografia: Maurice Béjart)
 1987–88: Zorba il Greco (koreografia: Lorca Massine)

 Oopperat 

 1984–85: Dionysoksen metamorfoosit (Kóstas Karyotákis)
 1988–90: Medeia
 1992–93: Elektra
 1995–96: Antigone
 1999–01: Lysistrata

 Näyttämömusiikki 
 Antiikin näytelmät 

 1959–60: Foinikian naiset, tragedia (Euripides)
 1960–61: Aias, tragedia (Sofokles)
 1965: Troijan naiset, tragedia (Euripides)
 1966–67: Lysistrate, komedia (Aristofanes)
 1977: Turvananojat, tragedia (Aiskhylos)
 1979: Ritarit, komedia (Aristofanes)
 1986–88: Oresteia: Agamemnon, Hautauhrintuojat, Eumenides, tragediatrilogia (Aiskhylos)
 1987: Hekabe, tragedia (Euripides)
 1990: Antigone, tragedia (Sofokles)
 1992: Kahlehdittu Prometheus, tragedia (Aiskhylos)
 1996: Kuningas Oidipus, tragedia (Sofokles)
 2001: Medeia, tragedia (Euripides)

 Modernit näytelmät 

 1960–61: To Tragoúdi tou nekroú adelfoú (”Kuolleen veljen laulu”), musiikillinen tragedia (Míkis Theodorákis)
 1961–62: Ómorfi póli (”Kaunis kaupunki”), revue (Bost, Dimítris Christodoúlou et al.)
 1963: I geitoniá ton angélon (”Enkelten kaupunginosa”), musiikkidraama (Iákovos Kampanéllis)
 1963: Magikí póli (”Maaginen kaupunki”), revue (Míkis Theodorákis, Nótis Pergiális, Michális Katsarós)
 1971: Antigóni sti fylakí (”Antigone vankilassa”), draama
 1974: Prodoménos laós (”Petetty kansa”), näyttämömusiikki (Vangélis Gkoúfas)
 1975: Echtrós laos (”Viholliskansa”), draama (Iákovos Kampanéllis)
 1975: Christóforos Kolómvos (”Kristoffer Kolumbus”), draama (Níkos Kazantzákis)
 1976: Kapodístrias, draama (Níkos Kazantzákis)
 1977: O állos Aléxandros (”Toinen Aleksanteri”), draama (Margaríta Lymperáki)
 1979: Papafléssas, näytelmä (Spýros Melás)

 Kansainvälinen teatteri 

 1961: Énas Ómiros (”Panttivanki”), draama (Brendan Behan)
 1963: The Chinese Wall, draama (Max Frisch)
 1975: Das Sauspiel, tragikomedia (Martin Walser)
 1979: Caligula, draama (Albert Camus)
 1978: Polítes B' Katigorías (”Toisen luokan kansalaiset”), draama (Brian Friel)
 1980: Perikles, tragedia, (William Shakespeare)
 1994: Macbeth, tragedia (William Shakespeare)

 Elokuvamusiikki 

 1960: Kenraali katoaa (ohjaaja: Michael Powell)
 1960: Luna de miel (ohjaaja: Michael Powell, koreografia: Léonide Massine)
 1960: Faces in the Dark (ohjaaja: David Eady)
 1961: Kissan varjo (ohjaaja: John Gilling)
 1961: Fedra (ohjaaja: Jules Dassin)
 1962: Les Amants de Teruel (ohjaaja: Raymond Rouleau)
 1962: Kohtalokas keskiyö (ohjaaja: Anatole Litvak)
 1962: Elektra (ohjaaja: Michális Kakogiánnis)
 1964: Kerro minulle, Zorbas (ohjaaja: Michális Kakogiánnis)
 1966: Kuula sydämessä (ohjaaja: Jean-Daniel Pollet)
 1967: Päivä jolloin kala nousi pintaan (ohjaaja: Michális Kakogiánnis)
 1969: Z – hän elää! (ohjaaja: Constantin Costa-Gavras)
 1971: Biribi (ohjaaja: Daniel Moosman)
 1971: Troijan naiset (ohjaaja: Michális Kakogiánnis)
 1972: Hälytystila (ohjaaja: Constantin Costa-Gavras)
 1973: Viides hyökkäys (ohjaaja: Stipe Delić)
 1973: Serpico – kadun tiikeri (ohjaaja: Sidney Lumet)
 1974: I dokimí (ohjaaja: Jules Dassin)
 1976: Actas de Marusia (ohjaaja: Miguel Littín)
 1977:  Ifigenia – jumalten kosto (ohjaaja: Michális Kakogiánnis)
 1980: O ánthropos me to garýfallo (ohjaaja: Níkos Tzímas)
 2013: Recycling Medea (ohjaaja: Astéris Koútulas)

 Tunnustuksia 

 Leninin kansainvälinen rauhanpalkinto vuonna 1983

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut 

Luokka:Elokuvasäveltäjät
Luokka:Kreikan ministerit
Luokka:Kreikkalaiset kommunistit
Luokka:Kreikkalaiset säveltäjät
Luokka:Vuonna 1925 syntyneet
Luokka:Vuonna 2021 kuolleet