Muistelmia (Ksenofon)

Muistelmia (; ) on Ksenofonin kirjoittama sokraattinen dialogi, joka on kaunokirjallinen muistelmateos Sokrateesta. Se on eräänlainen kokoelma Sokrateehen liittyviä muistikuvia ja keskusteluja, jotka on laadittu eri aikoina, ja toimii samalla Sokrateen puolustuksena hänen saamiaan syytöksiä vastaan.Linkomies, Edwin: ”Ksenofonin elämä ja teokset”. Teoksessa Marchant, E. C. et al.: ”Memorabilia: Introduction”. Teoksessa 

 Historia 
 Teoksen synty 

Ksenofonin Muistelmien tarkoituksena on vastata niihin syytteisiin, joiden vuoksi Ksenofonin opettaja Sokrates teloitettiin vuonna 399 eaa. Sen kautta Ksenofon näyttäytyy Sokrateen kuulijana ja ihailijana ja halukkaana puolustamaan opettajansa mainetta. Teosta ei kuitenkaan ole tarkoitettu antamaan täydellistä kokonaiskuvaa Sokrateesta. On kuitenkin kiistatonta, että se tarjoaa tästä varsin aidon kuvan, ja se on arvokas muistomerkki koskien Sokrateen käytännöllistä filosofiaa. Teos on kauttaaltaan käytännöllinen, sellainen kuin Ksenofonin käytännölliseltä ajattelutavalta voidaan odottaa, ja sen tarkoituksena on esittää Sokrates sellaisena kuin hän opetti. Teos on todennäköisesti valmistunut vasta vuoden 371 eaa. jälkeen, koska eräs sen kohdista näyttää olettavan, että Sparta on hävinnyt Leuktran taistelun samana vuonna.Ksenofon: Muistelmia 3.5.

Ksenofon kirjoitti Sokrateen puolustukseen liittyen myös Sokrateen puolustuspuheen (Apologia).

 Tekstihistoria 

Teoksen tärkeimmät käsikirjoitukset ovat A eli Parisini graeci 1302 ja B eli Parisini graeci 1740, jotka kummatkin ovat 1200-luvun lopulta. Sen kreikankielisen tekstin ensimmäinen painettu laitos (editio princeps) oli Ksenofonin teosten yleislaitoksessa, jonka toimitti Euphrosynus Boninus ja painoi Philippus Junta (Filippo Giunta), ja joka oli omistettu paavi Leo X:lle (Firenze, 1516, fol.).

 Sisältö 

Teos koostuu neljästä kirjasta. Se voidaan jakaa kahteen erilliseen, eri aikoina kirjoitettuun osaan.Ksenofon 1960, s. 6. Ensimmäisen kirjan kaksi ensimmäistä lukua esittävät suoran puolustuksen Sokrateen saamia syytteitä vastaan. Ksenofon vastaa näihin kahteen syytteeseen nimenomaisesti (1.1.1–2) ja siirtyy sitten osoittamaan (1.1.3), millainen Sokrateen elämäntapa oli. Loput teoksesta (kirjan 1 luvut 3–8, sekä kirjat 2–4) koostuu lyhyistä episodeista, joissa Sokrates esitetään käymässä sarjaa keskusteluja ystävien, kilpailevien opettajien ja muiden ateenalaisten kanssa, ja joissa hän kehittelee ja juurruttaa moraalisia oppeja omintakeisella tavallaan. Välissä on lyhyitä kertovia huomautuksia Sokrateen opetuksista. Tämän osan tarkoituksena on esitellä Sokrates kuulustelemassa muita ihmisiä, eräänlaisena esikuvana.

Platonin vastaaviin teoksiin verrattuna Ksenofonin sokraattinen dialogi on vaatimattomampaa sekä filosofisessa syvyydessä että kirjallisessa tyylissä. Ksenofonin tarkoituksena ei kuitenkaan ollut esittää Sokratesta omaperäisenä filosofina (tai esittää omaa filosofiaansa Sokrateen suulla, niin kuin Platon lopulta teki), vaan esittää Sokrates menestyksekkäänä, oikeamielisenä ja viisaana opettajana.

 Kirja I 

Kirjan I luvut 1 ja 2 puolustavat Sokratesta niitä syytöksiä vastaan, joita esitettiin sekä hänen oikeudenkäynnissään että sofisti Polykrateen Syytekirjelmässä (). Oikeudenkäynnissä esitetyt syytteet, joista Ksenofon saattoi tietää vain kuulopuheiden perusteella, Ksenofon esittää seuraavasti: ”Sokrates rikkoo lakia kun ei palvo valtion palvomia jumalia, vaan esittää uusia käsityksiä jumaluudesta (); edelleen hän rikkoo lakia koska turmelee nuorisoa”.Ksenofon: Muistelmia 1.1, suomennos Pentti Saarikoski. Polykrateen Syytekirjelmä oli Anytoksen puolesta laadittu puhe Sokratesta vastaan, joka julkaistiin jossakin vaiheessa, oletettavasti pian vuoden 393 eaa. jälkeen. Siinä syytteinä olivat seuralaisten yllyttäminen lakien halveksimiseen sekä Kritiaan ja Alkibiadeen opettaminen demokratian horjuttamiseen.Ksenofon: Muistelmia 1.1–7.

Luvussa 3 käsitellään luottamusta Delfoin oraakkeliin sekä vaatimattomuutta ja seksuaalista itsehillintää. Luvussa 4 Sokrates keskustelee Aristodemoksen, joka vähättelee uhreja ja ennustamista, kanssa jumalallisesta kaitselmuksesta ihmiskunnan luomisessa. Luvussa 5 Sokrates puhuu itsehillinnästä, ja luvussa 6 hän vastaa sofisti Antifonin syytöksiin: että köyhänä hän voi opettaa vain kurjuutta, että on typerää opettaa ilmaiseksi ja että politiikan välttely tekee hänet kyvyttömäksi neuvomaan poliitikkoja. Luvussa 7 Sokrates varoittaa seuralaisiaan kerskailemasta.

 Kirja II 

Kirjan II luvussa 1 Sokrates palaa itsehillinnän teemaan väitellen Aristippoksen, kyreneläisen koulukunnan perustajan, kanssa yksinkertaisemman elämäntavan puolesta. Hän opettaa kohtuuden ja hyveiden merkitystä erityisesti niille, jotka haluavat hallita. Hän vertaa hallitsijan koulutusta elämän askeettiseen harjoitteluun ja kritisoi nautinnonhaluista ja vastuuta välttelevää elämäntapaa. Sokrates kertoo myös Prodikoksen tarinan Herakleesta tienhaarassa: hän käyttää tämän valintaa hyveen ja paheen välillä havainnollistaakseen, että todellinen onnellisuus saavutetaan vain vaivan ja työn kautta.Ksenofon: Muistelmia 2.1–10.

Luvuissa 2 ja 3 Sokrates nuhtelee poikaansa Lamproklesta huonosta käytöksestä äitiään ja veljiään kohtaan. Hän korostaa vanhempien kunnioittamisen velvollisuutta ja pitää kiittämättömyyttä vakavana epäoikeudenmukaisuutena. Hän neuvoo myös perheenjäsenten välisten ristiriitojen sovittelua. Luvuissa 4–6 Sokrates käsittelee ystävyyden merkitystä. Ystävyys on Sokrateen mukaan tärkein omaisuus, mutta sitä aliarvioidaan ja hoidetaan huonosti. Hän kannustaa pohtimaan, kuinka arvokkaita itse olemme ystävillemme, ja valitsemaan ystäviä hyveiden perusteella. Sokrates osoittaa, että hyvät ihmiset voivat yhdistyä yhteiseen hyvään, jakaa kunnian ja toimia yhteistyössä yhteiskunnan eduksi. Luvuissa 7–10 Sokrates neuvoo eräitä tuttavia, jotka ovat joutuneet erilaisiin vaikeuksiin.

 Kirja III 

Kirjan III luvuissa 1–7 Sokrates käsittelee johtajuutta useiden sotapäälliköiden ja johtajiksi pyrkivien kanssa, heidän joukossaan Perikles nuorempi, Glaukon ja Kharmides. Sokrates opettaa, että julkisia tehtäviä tavoittelevan tai niihin valitun tulee kouluttautua vastuutehtäviinsä eikä toimia tietämättömästi. Kunnianhimoista Glaukonia Sokrates neuvoo kehittämään ensin tietojaan ja kykyjään ennen valtiollisiin tehtäviin ryhtymistä, ja osoittaa hänen tietämättömyytensä monista kaupungin asioista. Kharmidesta, jolla on kykyä osallistua politiikkaan, Sokrates kehottaa voittamaan ujoutensa ja osallistumaan, sillä viisaat miehet voivat vaikuttaa suuresti yhteiseen hyvään.Ksenofon: Muistelmia 3.1–14.

Luvuissa 8–9 Sokrates väittelee jälleen Aristippoksen kanssa erilaisista aiheista. Luvussa 10 Sokrates keskustelee maalarin, kuvanveistäjän ja haarniskasepän kanssa. Hän tarkastelee kauneuden ja hyödyn yhteyttä, ja opettaa, että esineiden ja taideteosten kauneus liittyy niiden tarkoituksenmukaisuuteen. Luvussa 11 Sokrates keskustelee hetaira Theodoten kanssa tämän poseeratessa maalarille. Luvussa 12 Sokrates puhuu ruumiillisen kunnon tärkeydestä ja luvussa 13 siitä, miten ärtymyksen tulee olla tilanteeseen sopivaa. Luvun 14 aihena on symposion-etiketti. Sokrates toteaa, että hyvä ruokailu tarkoittaa nauttimista ruoasta, joka ei vahingoita kehoa tai mieltä ja on helposti saatavilla – näin todellinen ”hyvä syöminen” on maltillisten ihmisten hyve.

 Kirja IV 

Kirjan IV luvussa 1 Ksenofon kuvaa, kuinka Sokrates hyödytti seuralaisiaan sekä leikkisänä että vakavana; että hän oli usein rakastunut, mutta hyveellisiin sieluihin eikä pelkkiin ruumiisiin; ja että hän piti kasvatusta hyödyllisenä kaikille, myös luonnostaan lahjakkaille. Luvussa 2 Sokrates saa laajalti lukeneen Euthydemoksen ymmärtämään, ettei tämä tiedä niin paljon kuin luulee, ja voittaa hänet seuraajakseen; luvussa 3 Sokrates keskustelee hänen kanssaan jumalallisesta kaitselmuksesta. Luvussa 4 Sokrates määrittelee Hippiaalle, että oikeudenmukaisuus on lainmukaisuutta, ja vetoaa Spartan lainsäätäjään Lykurgokseen.Ksenofon: Muistelmia 4.1–8.

Luvuissa 5–6 Sokrates antaa Euthydemokselle opetusta keskustelussa ja määrittelyssä; esimerkkeinä tarkastellaan erilaisia hyvyyksiä, joiden saavuttaminen edellyttää tietoa, sekä monarkiaa. Luvussa 7 Sokrates väittää, että geometria, tähtitiede ja matematiikka ovat arvokkaita vain siinä määrin kuin niistä on hyötyä — Anaksagoraan surullinen tapaus kuitenkin osoittaa, ettei taivaankappaleiden tutkimus koskaan voi olla sitä. Sokrates myös kehottaa seuralaisiaan huolehtimaan terveydestään.

Luku 8 esittää yhteenvedon Sokrateen puolustuksesta tämän oikeudenkäynnissä. Siinä Ksenofon kertaa paikoin sanasta sanaan kertomuksensa Sokrateen puolustuksesta omassa Sokrateen puolustuspuheessaan: Sokrateen jumalallinen ääni ei pettänyt häntä ja hän oli saavuttanut oikean hetken kuolla. Lopuksi seuraa lyhyt mutta kaunopuheinen epilogi, jossa tiivistetään hänen hyveensä ja hyödyllisyytensä.

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 
 Suomennos 

 Ksenofon: Muistelmia teoksessa 

 Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia 

 Xenophon: Memorabilia. Teoksessa 
 Xenophon: Memorabilia. Teoksessa 




 Muuta kirjallisuutta 




 Aiheesta muualla 

 Ξενοφών: Ἀπομνημονεύματα. Wikiaineisto. 
 Xenophon: Memorabilia. Perseus. 
 Xenophon: Memorabilia. Perseus. 
 Xenophon: Memorabilia. ToposText. 

Luokka:Antiikin kreikkalaiset elämäkerrat ja muistelmat
Luokka:Kirjat filosofiasta
Luokka:Ksenofonin teokset