Lyijyhohde

Lyijyhohde eli galeniitti on yleinen lyijysulfidimineraali (kemiallinen kaava: PbS, lyijysulfidi). Se on jo antiikin roomalaisten ajoista lähtien ollut tärkeimpiä lyijymalmeja sen suuren lyijypitoisuuden, helpon jalostettavuuden ja esiintyvyyden ansiosta. Lyijyhohdetta löytyy kaikkialta maailmasta.

Lyijyhohde on muodostunut magmalähteiden liuoksista niiden jäähtyessä.

Lyijyhohde ja muut lyijymalmit ovat tärkeitä hopean lähteitä, koska ne sisältävät hivenaineena paljon hopeaa. Lyijyhohde saattaa myös sisältää sinkkiä, rautaa, kuparia, antimonia, vismuttia ja jopa kultaa hivenaineena. Seleeni voi korvata rikin. Satunnaisesti lyijyhohde esiintyy sinkkivälkkeen kanssa.

 Esiintyminen 
Lyijyhohde esiintyy aggregaatteina (geol. termi) kalsiitin ja kvartsin kanssa, usein myös sinkkivälkkeen sekä kupari- ja rikkikiisun kanssa. Kupari kuitenkin helppo rikastaa louheesta.

Vihannin sinkkikaivos oli yksi Suomen lyijyhohdelouhoksista.http://www.kiviopas.fi/opetus/mineraal/lyijyhohde.htm http://www.gtk.fi/aineistot/kaivosteollisuus/perusmetallikaivokset.htm 

 Ominaisuudet 
Lyijyhohteen tunnistaa siitä, että se lohkeaa kuutiopintoja myöten. Lyijyhohde ei ole magneettinen.

Lyijyhohteen ensimmäisiä käyttökohteita oli kosmetiikka, jo muinaiset egyptiläiset käyttivät sitä kajaalina silmien rajaukseen. Sitä on käytetty väriaineissa myöhemminkin, mutta lyijyn myrkyllisyys on rajoittanut sen käyttöä kosmetiikassa. 

Lyijyhohdetta käytettiin myös kidekoneiden kiteen eli diodin osana, jossa lyijyhohteen ja ohuen metallikärjen rajapinta toimi schottky-diodin tapaan.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 Geologia.fi: Lyijyhohde
 Sari Grönholm (toim.), Reijo Alviola, Kari A. Kinnunen, Kari Kojonen, Niilo Kärkkäinen ja Hannu Mäkitie: Retkeilijän kiviopas, s. 15–16, Lyijyhohde, Geologian tutkimuskeskus  (pdf)

Luokka:Malmimineraalit
Luokka:Lyijy-yhdisteet
Luokka:Sulfidimineraalit