Stabijhoun

Stabijhoun, aiemmin stabyhoun, on harvinainen, Alankomaista kotoisin oleva koirarotu. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 7 eli kanakoiriin. Rodun alkuperäinen käyttötarkoitus on seisova lintukoira, mutta nykyään stabijhoun toimii lähes yksinomaan seura- ja harrastuskoirana.

 Ulkonäkö 

Stabijhoun on ruumiinrakenteeltaan vankka, korkeuttaan pidempi koira. Ihannesäkäkorkeus on uroksilla 53 cm ja nartuilla 50 cm. Karva on pitkää ja suoraa, korkeintaan hieman aaltoilevaa. Karva ei koskaan saisi olla kiharaa erotukseksi muuten samantyyppisestä rodusta wetterhounista. Päässä karva on lyhyempää. Sallittuja pohjavärejä on kolme: musta, oranssi ja ruskea valkoisin merkein. Valkoisessa värissä voi myös olla pisteitä tai pieniä pilkkuja, mutta kolmivärisyys ei ole sallittua.

Koiran korvat ovat päänmyötäisesti riippuvat, melko pitkät ja alas kiinnittyneet. Ne ovat yläosastaan hapsuttuneet, mutta hapsut lyhenevät korvan kärkeä kohti eivätkä ulotu kärjen yli. Häntä on pitkä ja riippuva. Pohjaväriltään mustilla koirilla kirsu on musta, ruskeilla koirilla ruskea. Silmät ovat aina ruskeat, mustilla koirilla tummanruskeat. Stabijhounin purenta on leikkaava.

 Luonne ja käyttäytyminen 

Rotu on luonteeltaan ystävällinen, rauhallinen ja kärsivällinen. Stabijhoun on myös älykäs ja miellyttämisenhaluinen, joten kouluttaminen on helppoa. Se kiintyy omistajaansa ja on tarvittaessa hyvä vahtikoira. Stabijhoun ei koskaan saisi olla aggressiivinen eikä näykkivä.

Stabijhoun on aktiivinen koira, joka on kuitenkin sisätiloissa rauhallinen kunhan saa päivittäin riittävästi tekemistä. Se sopii monenlaiseen harrastustoimintaan. Turkki on helppohoitoinen ja pysyy hyvin puhtaana.

 Alkuperä 

Rotu polveutuu 1500-luvulla Ranskasta Alankomaihin tuoduista pitkäkarvaisista seisojista. Alankomaissa sitä alettiin kasvattaa Länsi-Friisinmaalla maan pohjoisosissa. Ensimmäiset kirjalliset maininnat rodusta ovat 1800-luvulta. Viralliseksi roduksi se hyväksyttiin kotimaassaan vuonna 1942. Nykyään Alankomaissa on noin 4 000 stabijhounia, mutta muualla maailmassa rotu on harvinainenJalostuksen tavoiteohjelma 2006–2010, s.6.

Stabijhounin ensisijainen käyttötarkoitus oli pienriistan ja lintujen metsästys, mutta sitä käytettiin myös monenlaisissa muissa tehtävissä. Stabijhoun oli usein maatilan ainoa koira, joten sen toimenkuva oli laaja vahtikoirasta tuhoeläinten torjujaan. Metsästyskoirana stabijhoun on sekä seisoja että pehmeäsuinen noutaja. Sillä on hyvä hajuaisti, ja se osaa työskennellä myös vedessä. 

 Terveys 
Suurikokoisilla koirilla yleistä lonkkaniveldysplasiaa esiintyy stabijhouneillakin. Rotu kuuluu perinnöllisten vikojen vastustamisohjelmaan PEVISAan, ja Suomessa stabijhounkannasta on lonkkakuvattu vain pieni osa. Siksi sairauden yleisyyttä ei tarkkaan tunneta. Hollannissa jalostuksessa käytettävien koirien lonkka- ja kyynärnivelten kuntoon kiinnitetään enemmän huomiota. Rodussa on esiintynyt muutama epilepsia- ja kaihitapaus, samoin joitakin PRA-tapauksia eli verkkokalvon surkastumaa. Rodun terveystilanne on kokonaisuudessaan kuitenkin hyvä. 

 Lähteet 
Rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, luettu 5.4.2007)
Jalostuksen tavoiteohjelma 2006–2010 (Saksanseisojakerho, luettu 5.4.2007)
History of the Stabyhoun Breed  (American Stabyhoun Association) 

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

Stabyhounkerho  – suomalainen rotuyhdistys
Saksanseisojakerho  – stabijhounin rotujärjestö Suomessa
Nederlandse Vereniging voor Stabij- en Wetterhounen 
Kennelliiton rotumääritelmä

Luokka:FCI 7 Seisovat lintukoirat
Luokka:Seisojat
Luokka:Spanielit
Luokka:Alankomaalaiset koirarodut