On Your Feet or on Your Knees

On Your Feet Or On Your Knees on Blue Öyster Cultin tupla-livealbumi vuodelta 1975. Albumi on myynyt kultalevyn arvoisesti Yhdysvalloissahttp://www.riaa.com/goldandplatinumdata.php? RIAA.com "searchable database" ja sen listasijoitus (22.) on yhtyeen toistaiseksi korkein Billboardin albumilistalla.

 Taustaa ja albumin sisältö 

Blue Öyster Cult oli julkaissut kolme studioalbumia vuosina 1972–1974 ja vuoden 1974 konsertteja nauhoitettiin live-julkaisua varten. Live-albumin julkaisu antoi myös hengähdystaukoa yhtyeelle seuraavaa studioalbumia valmisteltaessa.http://www.hotrails.co.uk/bocfaq/faq_02.htm#02_03 BÖC faq - "history" Yhtyeen jäsenet ovat kertoneet live-äänitysten kärsineen teknisistä ongelmista ja heidän mukaansa nauhoituksia ei ole korjailtu jälkikäteen studiossa. Albumi onkin saanut arvostusta juuri sen aidon ja ”raa’an” äänimaiseman ansiosta. 

Albumi sisältää kappaleita tasaisesti yhtyeen kolmelta ensimmäiseltä studioalbumilta sekä kolme albumien ulkopuolista kappaletta. Avauskappaleena on tunnelmallinen ”The Subhuman” ja sitä seuraa ”Harvester of Eyes”, jonka alussa yhtye esitellään yleisölle. Kappaleetta rytmittää Allen Lanierin syntetisaattorilooppi, jota ei ole studioversiossa. Ykköslevyn nopeampaa osastoa ovat basisti Joe Bouchardin laulama ”Hot Rails to Hell” ja ”The Red and the Black”. Improvisointia ja sooloilua tarjoavat levyn päättävät ”7 Screaming Diz-Busters” ja ”Buck’s Boogie”. Viimeksi mainittu instrumentaali sisältää kitaristi Donald ”Buck Dharma” Roeserin sooloilua. Se on omistettu Los Angelesissa asuneelle DJ:lle Ron McCoylle ja sen musiikin inspiraationa on ollut The Beatlesin kappale ”You Can’t Do That”.http://www.hotrails.co.uk/bocfaq/faq_03.htm#03_01 BÖC faq - "discography" Kappaletta ei ole julkaistu yhtyeen studioalbumeilla. 

Kakkoslevyn avaa Roeserin laulama balladi ”Then Came the Last Days of May”. Toisena kappaleena kuullaan rumpali Albert Bouchardin laulama, yhtyeen tunnussävelmäksi vuosien aikana kohonnut ”Cities on Flame With Rock and Roll”. Sitä seuraava nopea ”ME 262” sisältää yhtyeen niin sanotun ”viiden kitaran” improvisointia. Yhtyeellä oli konserteissa osio, jossa kaikki jäsenet soittivat lavalla yhtä aikaa kitaroita. Viimeisen puolen avaa energinen versio kappaleesta ”Before the Kiss (A Redcap)” ja albumin päättävät kaksi coveria, ”Maserati GT” (nimetty manageri-tuottaja Sandy Pearlmanin unelma-auton mukaan), joka on uudelleenversiointi The Yardbirds -yhtyeen kappaleesta ”I Ain't Got You”, ja yhtyeen 1970-luvun konserttien vakiopäätösnumero, Steppenwolf-cover ”Born to Be Wild”. Ennen viimeistä kappaletta kuultavan yhtyeen esittelyn tekee yhtyeen teknikoihin kuulunut Carol Dodds.

 Albumin julkaisu ja vastaanotto 

On Your Feet or On Your Knees (nimi tulee sanonnasta, joka kuultiin yhtyeen esittelyjen aikana konserteissa) julkaistiin helmikuussa 1975 tupla-albumina. Albumin kansitaide jatkaa yhtyeen ”salaperäistä” imagoa. Etukannessa on kuva kirkkomaisesta rakennuksesta, jonka edessä on limusiinimainen auto, jossa on yhtyeen logon sisältävä lippu. Sisäkannessa on kuva yhtyeen jäsenistä soittamassa kitaroita kyseisen rakennuksen sisällä yleisön ollessa kaapuasuisia ihmisiä. Takakannessa on kuva kirjasta, jossa on albumin kappaleet ja krediitit. Albumia mainostettiin S&M-henkisellä julisteella ja nimikkeellä ”The Live Gospel”.http://www.superseventies.com/oaaa/oaaa_blueoystercult1.jpg mainos albumista

Albumi jatkoi yhtyeen nousujohteista käyrää nousemalla sijalle 22. Yhdysvaltain albumilistalla ja myymällä lopulta kultalevyn arvoisesti (yli 500 000 kappaletta). Yhtye oli suosittu live-esiintyjä ja albumin myötä yhtye teki ensimmäiset kiertueet myös Eurooppaan. Kriitikot antoivat pääosin positiivista palautetta albumista: Creem-lehden arvostelija nosti albumin ”suurten live-albumien joukkoon” ja ”ehkä jopa kaikkien aikojen parhaaksi” ja New Musical Expressin virkaveli kirjoitti yhtyeen olevan ”raskaansarjan mestari”.http://www.blueoystercult.com/Studio/4OYF.html Albumi yhtyeen virallisella sivustolla Myös Billboard-lehti nimesi albumin ”yhtyeen parhaaksi”. Rolling Stone -lehden kriitikko kritisoi hieman yhtyeen soitantaa ja varsinkin laulaja-kitaristi Eric Bloomin laulua, mutta kehuu yhtyettä kuitenkin ”pirun koviksi rokkareiksi”.http://www.superseventies.com/spblueoystercult.html arvosteluja albumista Superseventies-sivustolla

Albumi on saanut yhtyeen faneilta kehuja juuri sen raa’an ja aidon äänimaiseman ansiosta. Studiokorjauksia materiaaliin ei yhtyeen mukaan ole tehty, kuten moniin live-albumeihin yleensä. Tämän päivän kriitikot antavat albumille vaihtelevaa kritiikkiä. Allmusic-sivuston arvostelija kritisoi albumia lähinnä sen kappalevalintojen johdosta.http://www.allmusic.com/album/on-your-feet-or-on-your-knees-mw0000198340 arvostelu Allmusic-sivustolla Internet-kriitikko Mark Prindle kuvailee albumin äänimaisemaa ”surullisen mutaiseksi”, mutta kehuu yhtyeen soittoa.http://www.markprindle.com/blue.htm#on arvostelu Mark Prindlen sivustolla Progarchives-sivuston arvostelija sanoo albumia ”yhdeksi kaikkien aikojen parhaista live-albumeista” ja kehuu yhtyeen olevan albumilla ”luovuutensa huipulla” ennen siirtymistä ”kaupalliseen rockiin”.arvostelu Progarchives-sivustolla

 CD-julkaisut 

Albumin varhaisissa CD-painoksissa on ”EQ”- eli äänentaajuusvirhe kappaleen 5 alussa. CD-versioissa albumi on yhdellä CD:llä ja alkuperäiset ”puolten vaihdoista” johtuvat häivytykset on peitetty yleisöäänillä. Albumi julkaistiin vihdoin remasteroituna vuoden 2012 The Columbia Albums Collection -boksilla.

 Kappaleet 

 A-puoli 

 B-puoli 
<LI>
<LI>
<LI>
 C-puoli 
<LI>
<LI>
<LI>
 D-puoli 
<LI>
<LI>
<LI>

 Singlejulkaisut 

”Born to Be Wild” (studio) / ”Born to Be Wild” (live) (7″ single)

 Nauhoituspaikat ja albumin kansitiedot 

Academy of Music, New York 5.10.1974
Paramount Theatre, Portland ja Seattle 18. ja 19.10.1974
Show Palace, Phoenix 14.10.1974
Long Beach Arena, Kalifornia 12.10.1974
P.N.E. Coliseum, Vancouver 21.10.1974
Capitol Theatre, New Jersey 27.4.1974

 Muusikot 

Donald ”Buck Dharma” Roeser – kitara, laulu (”Last Days of May”, ”Before The Kiss”)
Eric Bloom – laulu, ”Stun”-kitara, syntetisaattori
Albert Bouchard – rummut, laulu (”Cities on Flame”)
Joe Bouchard – basso, laulu (”Hot Rails to Hell”)
Allen Lanier – rytmikitara, kosketinsoittimet

 Tuotanto 

Sandy Pearlman ja Murray Krugman – tuottajat
Jack Douglas – miksaus ja nauhoitusteknikko
Howie Lindeman ja Rod O’Brian – nauhoitus
Aaron Baron, Tim Geelan, Kurt Kuntzel, Tom Scott, Jerry Smith ja Peter Weiss – nauhoitusteknikot
Greg Calbi – masterointi
Gerrard Huerta – kansitaide
Don Hunstein ja John Berg – valokuvaus

 Arvosteluja 

Progarchives (70px) 
Sputnik Music (70px) 
Allmusic (70px) 
Billboard (positiivinen) 
Rolling Stone (neutraali) 
Mark Prindle (7/10) 
Robert Christgau (C+) 

 Julkaisuhistoria 

1975: Columbia, PG 33371, US, 2-LP
1975: CBS, 88116, UK / EU, 2-LP
1989: Columbia, CGK 33371, US, CD
198?: Columbia, 467068 2, EU, CD
2012: Sony Music, osana The Columbia Albums Collection -boksia, remasteroitu

 Lähteet 

Luokka:Vuoden 1975 konserttitallenteet
Luokka:Blue Öyster Cultin albumit