Proosaruno

Proosaruno on säkeisiin jakamaton eli proosan muotoon asemoitu runo. Modernin proosarunon isänä pidetään ranskalaista Charles Baudelairea. Hänen teoksensa Pariisin ikävä (1869) teki proosarunoudesta suosittua. Suomessa 1950- ja 1960-luvuilla läpimurtonsa tehneistä kirjailijoista proosarunoja ovat julkaisseet muun muassa Risto Ahti, Väinö Kirstinä, Jyrki Pellinen, Mirkka Rekola, Kalevi Seilonen ja Marja-Liisa Vartio. 

2000-luvulla on Suomessa alettu puhua uudesta proosarunobuumista, jonka keskeisiä vaikuttajia ovat olleet Markku Paasonen ja Saila Susiluoto.

Ensimmäisenä proosarunoteoksena pidetään Aloysius Bertrandin teosta Yön Kaspar,Kristian Blomberg, 21. vuosisadan viisastenkivi. Parnasso 5/2013 s. 56–57  mutta ainakin se toi lajin Ranskan kirjallisuuteenAloysius-Bertrand Britannica.com, viitattu 23.4.2023  .

 Lähteet 

Luokka:Runous