Pertsa ja Kilu kippareina

Pertsa ja Kilu kippareina on Väinö Riikkilän Pertsa ja Kilu-sarjan nuortenkirjojen keskimmäinen. Sekin kuvaa Kotkan ja Karhulan lähiseudulla olevan Suulisniemen työläisperheiden lapsien seikkailuja, joihin nytkin kuului rikoksen ratkaiseminen, vaikka tällä kertaa poikien uteliaisuus ei ollut alku seikkailulle, vaan rikollisen toimet. Pojat pääsevät merelle isommalla veneellä, joka oli heille yhä itsenäisemmän toiminnan väylä.    

 Juoni 

Pertsa ja Kilu ovat hankkineet suuren veneen, johon he saavat vaihtokaupassa moottorin. Veneen kunnostusta haittaavat kuitenkin maalliset esteet - Kilun oppikoulun kokeet. Kilun vanhemmat toivoisivat pojastaan kieltenopettajaa, vaikkei poika itse ole kovinkaan omiaan kielten parissa. Pertsan koulunkäynti kansakoulun ylimmillä luokilla on lopuillaan ja konepajakoulu odottaa.

Elokuvissa käydessään Pertsa ja Kilu estävät tutunoloista miestä varastamasta toisen lompakkoa. Mies on tehtaan varastomies Antti Pehko, joka asuu vaimonsa kanssa niukissa oloissa eikä ole tyytyväinen elämänlaatuunsa. Huomatessaan rannassa poikien veneen hän saa idean muuttaa Ruotsiin ja alkaa viettää aikaa rannassa halkopinon luona. Tehtaalla hän lainaa rahaa työmiehiltä ja varastaa arvokkaita metalleja myyntiä varten. Samaan aikaan pojat koekäyttävät venettään ja Kilun aiempia tarinoita terävämpi pää osoittaa kykynsä Pertsan nuukaillessa polttoaineseoksen kanssa. Todettuaan veneen olevan kunnossa pojat unelmoivat sillä ajamisesta - Välimerellä! 

Pertsa aloittaa telakan konepajalla kolmivuotiseen konepajakoulun oppisopimuskoulutuksen, jonka avain on pitää harjoittelija tekemässä alimmalla mahdollisella palkalla aputöitä kaksi vuotta ja vasta sitten kouluttaa hänestä sorvari. Töissä ammattimiehet yrittävät käskyttää häntä tekemään omia töitään. Pertsa tekee havaintoja niin suuren tehtaan tehottomuudesta kuin työtapaturmien sosiaalisista ja taloudellisistakin vaikutuksista.

Myös Kilu pääsee kesätöihin konepajalle, tosin varastoon, siivoamaan ja varsinaisista hommista sivuun - onhan hän opiskelija ja "kynätyöntekijä". Palkkaa hän saa kuitenkin 100 mk/tunti kun Pertsalla se on 40 mk/tunti. Kilu miettii, että voisi opiskella vaikkapa insinööriksi tehtaan suunnitteluosastolle. Pertsa katselee haikeana Kilun avoimia uramaisemia, siinä missä hän itse jää Kotkan seudulle ja tulevaisuus vaikuttaa vain puurtamiselta: "Jos konepajassa on jokainen päivä yhtä kiireinen kuin tämäkin, ei illalla jaksa tehdä mitään." 

Aikaisemmasta osasta tutuksi tullut Pirkko, tarinoiden ainoa tyttö, tekee maatöitä mummonsa kanssa. Mummo siivoaa ammatikseen ja hoitaa kioskia, jossa Pirkko avustaa. Lisätuloa tuo varhaisvihannesten kasvattaminen. Syntymäpäivälahjaksi Pirkko saa mummolta ennennäkemättömän mahtavan lahjan - kalliin valokuvauskameran, jollaista Pirkko oli aina toivonut. Mennessään kokeilemaan kameraansa Pirkko näkee Pehkon pinkovan pakoon poikien veneen läheltä.

Työnteon ohessa Pertsa ja Kilu ehtivät myös veneillä Adventurella. Ulapalle lähtiessään veneilijät saavat kuulla pikkupoikien tervehdykset, jotka nämä ovat oppineet kotoaan: "Kyllä tämä köyhän elämä on kurjaa!" ja "Onhan niillä, porvareilla." Merellä pojat Riikkilälle tyypillisesti pysähtyvät kalastamaan ja huonon alun jälkeen kalansaalis on runsas. Ja ensi kerta ei ole sekään, että polttoaine loppuu juuri maihin tullessa. Kirjan puolivälissä esitellään Adventure-vene ja sen varustelu, johon kuuluu mm. venäjänkielisiä, Suomen suuriruhtinaskunnan aikaisia  merikarttoja.

Poikien - tai ainakin Kilun - kesätyö loppuu telakan huonoon tilauskantaan, jonka vuoksi väliaikaiset työntekijät laitetaan pihalle. Pertsa saa kolme viikkoa palkatonta lomaa, josta hänen isänsä mielipide on varman pessimistinen: "Kyllä sitä maan alla maata saa, eikä rokuli tee rahaa." Pojat aikovat viettää lomansa nukkumalla veneensä kajuutassa ja Pertsan äiti antaa eväitä mukaan. 

Poikien yö laiturissa olevassa veneessä ennen suurta purjehdusta muuttuu selkkaukseksi, kun Antti Pehko aikoo kaapata sen. Tässä seikkailussa Kilu on valmiimpi väkivallan käyttöön aseistettua ammattirikollista vastaan, sillä kyseessä on Eino Suokko, jonka he saivat kiinni Viimeiset kaanit -kirjassa. Psykopaatin omainen rikollinen oli luonnollisesti luottovankina päässyt lyhennetyllä tuomiolla, nyt hän väittää ostaneensa veneen  rehellisellä kaupalla Lahiselta, joka osti veneen Kilun isältä. Pojat ymmärtävät, että Suokko voittaa pelin, jos pääsee veneellä Tukholmaan asti. Pehko pelkää poikien suunnittelevan vapautuvansa tästä vankeudesta ja määrää heidät eri vahteihin valvoen itse pari kolmen vuorokauden matkan ajan. Pertsa lähettää SOS-merkkiä kajuutan ikkunasta läheiselle merivartiostolle, mutta Pehkon uhkailu saa pojat pysymään vaiti merivartijoiden veneeseen tekemän tarkastuksen ajan.

Poikien vanhemmat ja ystävät ihmettelevät poikien katoamista ennen kuin he ovat tulleet saattamaan purjehtijoita. Huhutaan salakuljettajien kaapanneen veneen. Yksi ihmettelijöistä on Pirkko, joka löytää Pehkon halkokasan alta luukun pieneen kellariin. Hän kertoo poliisille asiasta ja saa valokuvineen ja johtolankoineen paljon kiitosta viranomaisilta. Samaan aikaan poikien vanhemmat ilmoittavat veneen kadonneeksi ja merivartiosto alkaa etsiä sitä. 

Maissa Pehkon vaimo ilmoittaa ukkonsa katoamisesta. Poliisi ei osoita myötätuntoa kyseenalaisen miehen vaimoa kohtaan. Hyväksi onneksi vaimo on kuitenkin piilottanut perheen pankkikirjan niin hyvin, ettei mies ollut löytänyt sitä eikä saanut nostettua tienaamiaan rahoja pakomatkalleen. 

Adventure nähdään Ahvenanmaan saaristossa, jossa se taas katoaa etsijöiltä. Kilu ja Pertsa harhauttavat Pehkoa ja veneen moottori sammuu. Tehtaalta tuttu Heiskanen näkee Pehkon veneessä ja ottaa yhteyttä viranomaisiin.  Vähän myöhemmin Pehko ajaa veneen rantakiville. Pojat saavat sidottua miehen kiinni ja ajavat veneen Maarianhaminaan, jossa Pehko pakenee poliisilta muttei Kilun täydellisiltä lassonheittotaidoilta.  Poliisi lupaa rahallista apua paluuta varten, mutta Pertsa ei uskalla ottaa, koska kerran isänsä työttömyyskorvauksetkin perittiin seuraavan työn palkasta takaisin. 

Palatessaan pojat käyvät Hangossa, jossa heidän kalastamansa jättihauki päätyy englantilaisen rahamiehen valokuvaan ja omistukseen. Palkkioksi pojat saavat ruokasäilykkeitä kuin Enid Blytonin tarinoissa konsanaan.

Pojat palaavat reissultaan Suulisniemeen ja paluujuhlaan eli kahville kutsutaan myös Pirkko, joka oli ensimmäisenä paikalla poikien tullessa. Poikien isät ovat perustaneet halkofirman eli siirtyneet pois tehdastyöstä yrittäjiksi. Tämä on pojille melkoinen yllätys ja he joutuvatkin kuljettamaan veneellään halkoja perheen omalle yritykselle.

Luokka:Väinö Riikkilän teokset
Luokka:Vuoden 1955 kirjat