EP-levy

EP-levy (lyhenne sanoista extended play) on musiikkiäänite, joka on pidempi kuin single, mutta liian lyhyt käydäkseen albumista. EP sisältää yleensä 4–6 ääniraitaa, joiden yhteispituus on tavallisesti 15–30 minuuttia.  

Alun perin EP:llä tarkoitettiin RCA Victorin kehittämää vinyylilevytyyppiä, jonka oli tarkoitus kilpailla Columbian kehittämien 12-tuumaisien LP-levyjen kanssa. Nämä EP:t olivat 10-tuumaisia, sisälsivät noin seitsemän ja puoli minuuttia musiikkia levypuolta kohden ja ne soivat 45 kierroksen minuuttinopeudella. Suosittuja varhaisia EP-levyjä olivat muun muassa RCA Victorin julkaisemat Elvis Presley -äänitteet sekä Walt Disneyn elokuvista tehdyt julkaisut. Pian EP vakiintui kuitenkin tarkoittamaan mitä tahansa albumia lyhyempää, mutta singlelevyä pidempää äänitettä. 

Minialbumi on toinen termi, jolla viitataan EP-levyn pituiseen julkaisuun.

 Lähteet 

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit