Viimeiset kaanit

Viimeiset kaanit on Väinö Riikkilän ensimmäinen Pertsa ja Kilu -sarjan nuortenkirja ja ylipäätään hänen ensimmäinen kirjansa. Se aloittaa kertomukset Kotkan ja Karhulan lähiseudun työläisperheiden lapsien seikkailuista, joihin liittyy miltei aina rikoksen ratkaiseminen ja aina rahan ansaitseminen. Kirja on toinen kirja WSOY:n Nuorten toivekirjasto -sarjassa. Lehdistö arvioi kirjan sen julkaisuaikana vuonna 1951 aidoksi, tervehenkiseksi ja huumorihöysteiseksi. Toinen painos otettiin vuonna 1954 ja kolmas 1980-luvun puolivälissä.

 Juoni 

Kirja alkaa Riikkilälle tyypillisellä realismilla, jolla samalla kuvataan tapahtumaympäristöä: "Mereltä käyvä heikko tuuli toi rantakylään kostean, mädäntyneen merilevän hajua."

Kirjan alussa esitellään päähenkilöiden Kilun ja Pertsan perheet.
Kilun eli Kallen isä on "lahdella pomona" ja Kilun äidillä on varaa olla kotiäitinä. Kilun äiti siivoaa kotia ja korjaa vaatteita päivät pitkät ja vaatisi pojaltaan samaa, koska hänen nuoruudessaan lasten piti tehdä kovasti töitä eikä huvituksiin ollut aikaa tai varaa. "Nyt oli leivällä voita ja makkaraa ja silti lapset eivät ole kiitollisia", valittelee Kilun äiti. Kilun isä on käynyt muutaman viikon kiertokoulun, mutta haluaa poikansa käyvän ainakin yhteiskoulun, mikä on Kilun mielestä "pelkkää kieroutta".
Kilu on perheen ainut lapsi ja asuu samassa huoneessa mummonsa kanssa. Työntekoa kammoksuvan Kilun vetelyys näkyi TV-sarjassa Kilun lihavuutena. Hän on tämän kirjan tarinassa sankarin kaveri, sivustakatsoja, mutta sarjan myöhemmissä kirjoissa älykäs ja päättäväinen.   
Pertsan eli Pertin isä ja äiti työskentelevät molemmat sahalla, vanhempi veli, 17-vuotias Frantsu on uitossa ja muutaman vuoden vanhempi sisko "Likka", Liisa, "Klupilla" töissä. Kotona Pertsa joutuu usein vanhempiensa huolten ja poliittisten väittelyiden kuulijaksi, mutta osaa myös poistua huomatessaan tutun kiistelyn alkavan. Pertsan kotipiha ei ole järin hoidettu ja liiteri on pullollaan isän keräämää romua. Koska Kilu vierastaa siistejä kotiolojaan, hän viihtyy paremmin Pertsan pihalla leikkimässä ja tulevaisuutta pohtimassa. Pertsan rasitteena ovat kotityöt: sian ja kanojen ruokinta, kahvin keitto vanhemmille näiden työvuoron jälkeen ja veden ja polttopuiden haku keittiöön.
Pertsan isän sairastumiset ja loukkaantumiset pitävät hänet poissa parempipalkkaisista töistä. Pertsa ideoi, kuinka hän auttaa isäänsä rahan hankinnassa esimerkiksi löytämällä aarteen tai öljysuonen. Pertsa on ylpeä isänsä kädentaidoista - tämä kun osaa tehdä juuri oikeanlaisen puukon tupen.

Tarinan alkupuolella Pertsa ja Kilu lähtevät aamulla kalaretkelle ilman vanhempien lupaa. He nostavat pitkälläsiimalla ankeriasta ja miettivät Kuolionluodolla tulevaisuuttaan.  Kilun isä suunnittelee pojastaan kauppapuutarhuria, mutta Kilu haluaa karata merille ja tulla merikapteeniksi. Pertsa puolestaan aikoo keksijäksi ja on jo tehnyt muutaman keksinnön (linkkulukko, rotanloukku, kanojen syöttökaukalo). Pojat tutkivat saarella salaperäistä luolaa, josta löytyy mm. Cognac-pullo.

Pojat palaavat saaresta rankasti myrskyävässä aallokossa. Pian he näkevät purjeveneen kaatuvan ja pelastavat vedestä nuoren naisen ja miehen, jolla on pitkä arpi kasvoissaan. Rannassa he saavat Arpinaamalta yli 800 markan palkkion, joka vastaa Kilun isän kahden viikon palkkaa. Mies vaatii heitä pysymään vaiti tapahtuneesta, sillä vene on naisen isän ja salaa käyttöön otettu. Pojat eivät usko selitystä, mutta Arpinaaman uhkailu saa heidät pitämään asian salassa.

Illalla Frantsu lukee Eteenpäin-lehdestä artikkelin kauppaneuvos Hapulan Haminasta varastetusta veneestä ja toisen artikkelin Haminassa tehdystä aseellisesta pankkiryöstöstä, jossa saalis oli pari miljoonaa markkaa. Pertsa vetää omat johtopäätöksensä, mutta hän ja Kilu eivät pidä poliisille kertomista hyvänä ideana - siksi he päättävät etsiä kadonneen purjeveneen itse ja rakentaa etsintää varten lentokoneen.

Lentokoneen rakentaminen käynnistyy Pettersonin jaalalla, joka on osin upoksissa. Kilu toivoo työltä haisevan lentokonehankkeen kuivuvan kokoon, mutta Pertsa on haaveillut oman koneen tekemisestä eikä aio lopettaa. Lentokone valmistetaan käytössä olevista materiaaleista: siipi päällystetään tapetilla ja runko saadaan polkupyörästä, jonka polkimet ovat yhteydessä potkuriin.

Pertsan ja Kilun mielestä jaalassa on merirosvolaivan tuntua ja mielikuvat muuttuvat todeksi, kun jaala paljastuu Arpinaaman ryöstösaaliin kätköpaikaksi. Pojat perustavat "Viimeiset kaanit"-salaseuran, jonka tehtävä on löytää 
seudulla lymyävä rikollinen. Salaseuraan kutsutaan sinetöidyllä kirjeellä Iikka, jolla on ilmakivääri, Väinö Kukkonen, Pekkasen kaksoset Vili ja Topi sekä Jaakopsonin Repa. Pojat ottavat innokkaina tehtäväkseen vahtia jaalaa öisin.

Ensimmäinen vahtivuoro tuo taistelun Arpinaaman ja vahtien välille. Arpinaama poistuu matkustajakoti Puumalaan ilmakiväärin luoti takapuolessaan. Nuori rikosetsivä Paavola vahtii matkustajakotia pitkin yötä yrittäessään selvittää pienempiä varkauksia, joita Arpinaama tekee ryöstösaaliinsa ollessa meren pohjassa. Paavola harmittelee uranvalintaa - työlään rikosten ratkaisemisen sijasta hän voisi olla jo kotitilansa uusi isäntä. Pojat ampuvat nuolella vihjeen poliisiasemalle, mutta se ei onnistu vielä kohdistamaan epäilyjä Arpinaamaan.

Tarina tiivistyy poliisin ja Arpinaaman osuessa samaan aikaan jaalalle, jossa Pertsa on vahdissa. Poliisi ampuu Arpinaamaa kohti, mutta tämä pakenee vieden varastamansa tavarat jaalasta. Uponnut purjevene löytyy, kun poikien tekemä kone syöksyy koelennolla mereen ja vajoaa suoraan uponneen aluksen päälle. Paria päivää myöhemmin pojat ajavat Arpinaaman pois veneen luota jälleen ilmakiväärillä ampumalla. 

Loppuratkaisu on sattumanvarainen. Pertsa haluaa huvitella soittamalla pirunkieltä matkustajakodin asukkaita pelotellakseen ja Iikka lähtee hänen avukseen. Menetyksiinsä pettyneen Arpinaaman ja rakkauteensa pettyneen, virolahtelaisesta maatalosta tylsyyttä pakoon karanneen 19-vuotiaan Liisan suhde on rikkoutunut. Liisa yrittää paeta matkustajakodista ja Arpinaama puukottaa häntä. Pertsa ja Iikka kutsuvat poliisin apuun ja selittävät koko rikosvyyhdin kulun. Kauppaneuvos Hapula on kiitollinen veneensä löytämisestä ja lupaa maksaa poikien koulunkäynnin ja ostaa pojille valmiin liitokoneen. Rikosetsivä Paavola ihastuu Liisaan. Lopussa paljastuu, että Arpinaama, oikealta nimeltään Eino Suokko, on vankilasta karannut pikkurikollinen, joka teki suuren pankkiryöstön. Hän syyttää oikeusistunnossa hänen vangitsemisensa aikaansaaneita poikia eri rikoksista.  

Luokka:Väinö Riikkilän teokset
Luokka:Vuoden 1951 kirjat