Phú Quốc

Phú Quốc on Vietnamille kuuluva saari, joka sijaitsee Siaminlahdella aivan Kambodžan rannikon edustalla. Se on Vietnamin suurin saari. Phú Quốcin tärkein asutuskeskus on Dương Đôngin satamakaupunki saaren länsirannikolla. Saaren pohjoisosa on vuoristoinen, ja siellä on säilynyt luonnontilaista metsää, joka kuuluu Phú Quốcin kansallispuistoon. Historiallisesti saarelaiset elivät kalastuksesta ja maanviljelystä, mutta 2000-luvulla Phú Quốcista on tullut suosittu turistikohde, ja sen länsi- ja etelärannikoille on rakennettu suurimittakaavaisia lomakohteita ja huvipuistoja.

Hallinnollisesti Phú Quốc muodostaa erityisalueen (đặc khu), joka kuuluu An Giangin maakuntaan. Alueen pinta-ala on 575 neliökilometriä, ja siellä on 157 629 asukasta (vuonna 2025). Alueen väestötiheys on siten noin 274 asukasta neliökilometrillä.

 Maantiede 
Phú Quốc on Vietnamin suurin saari. Se sijaitsee Siaminlahdella Vietnamin eteläisimmän osan eli Mekongjoen suiston länsipuolella. Etäisyys Kambodžan rannikolle on noin 15 kilometriä. Phú Quốcin pinta-ala on lähteestä riippuen noin 575–596 neliökilometriä. Pohjois–eteläsuunnassa saari on noin 48 kilometriä pitkä ja itä–länsisuunnassa 27 kilometriä leveä. Saarella on noin 150 kilometriä rantaviivaa. 

Koko Phú Quốcin saaristoon kuuluu 22 erikokoista saarta. Pääsaaren eteläpuolella sijaitsevat pienet An Thới -saaret. Niillä on rautamalmiesiintymiä. Phú Quốcin saari voidaan jakaa suurpiirteisesti pohjois- ja eteläosaan; niiden välissä saaren keskivaiheilla sijaitsee tärkein asutuskeskus Dương Đông. Pohjoisosa on vuoristoisempi, ja maasto laskeutuu vähitellen etelää kohti. Rannikko on pääosin matalaa, paitsi An Thới -saarten ja Phú Quốcin välillä, sillä saaret toisistaan erottava salmi on noin 60 metriä syvä. Saaren korkein kohta, Chùavuori, kohoaa yli 600 metriin merenpinnasta.

Phú Quốcin pohjoisosa kuuluu Phú Quốcin kansallispuistoon, joka on noin 363 neliökilometrin laajuinen. Saaresta vielä noin kaksi kolmasosaa on metsän peitossa. Vuonna 2006 kansallispuisto on hyväksytty myös yhdeksi Unescon biosfäärin suojelualueista osana laajempaa Kiên Giangin biosfäärialuetta. Puistoon kuuluu erilaisia luonnonympäristöjä, kuten mangrovemetsiä, palmukasvien muodostamaa pensasmaata ja heinikkoa.

Phú Quốcilla vallitsee trooppinen monsuuni-ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 27 celsiusastetta. Viileintä on kuivalla kaudella loka–maaliskuussa, kuuminta huhti–toukokuussa ennen sadekautta. 

 Historia 
Phú Quốcilla on ollut asutusta ainakin 2 500 vuoden ajan, ja saarelta on löytynyt Óc Eo -kulttuurin keramiikkaa ensimmäiseltä vuosituhannelta. Ensimmäinen kambodžalainen maininta saaresta on vuodelta 1615 maan kuninkaallisen hovin dokumenteissa. Ei kuitenkaan ole varmaa, kuinka paljon khmerejä saarella tähän aikaan asui tai pitikö Kambodžan valtio saarta hallussaan. Khmeriksi Phú Quốc tunnetaan nimellä Koh Tral; monet khmerit pitävät sitä historiallisesti kambodžalaisena alueena, joka pitäisi palauttaa Kambodžalle. Tätä on vaatinut esimerkiksi Kambodžan kansallisen pelastuksen puolue.

1600-luvun lopulla Kambodžan kuningas salli kiinalaisen Mạc Cửun perustaa seudulle, Phú Quốc mukaan lukien, uusia kauppapaikkoja. Mạc Cửu liittoutui kuitenkin Vietnamin Nguyễn-klaanin kanssa. Sittemmin 1770-luvulla lähetyssaarnaaja Pierre Pigneu de Béhaine perusti saarelle seminaarin. Tähän aikaan saarella asui eri kuvausten mukaan vietnamilaisia. Phú Quốc oli eristäytynyt paikka, joka toimi monen historiallisesti tärkeän henkilön piilopaikkana. Nguyễn Ánh eli Vietnamin tuleva keisari Gia Long piilotteli Pigneu de Béhainen suojissa sisällissodan aikana. Myöhemmin 1860-luvulla saarella piileskeli myös Ranskaa vastaan taistellut Nguyễn Trung Trực. Ranskan siirtomaakauden alussa saarella lienee ollut noin tuhat asukasta, ja 1900-luvun vaihteessa asukasluku oli kohonnut viiteen tuhanteen. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen ranskalaiset yrittivät perustaa saarelle plantaaseja ja toivat sinne 3 000 asukasta Pohjois-Vietnamista. Hanke ei kuitenkaan onnistunut. Vuonna 1939 Ranska määritteli niin sanotun ”Brévién linjan”, hallinnollisen rajan, jonka mukaan Phú Quốc kuului Kotšinkiinaan eli Etelä-Vietnamiin.

Kun Etelä-Vietnam itsenäistyi vuonna 1954, maa sai haltuunsa myös Phú Quốcin saaren. Kambodžan kuningas Norodom Sihanouk protestoi saaren joutumista Vietnamin haltuun, ja sekä Sihanoukin että Lon Nolin hallinnot vaativat sitä myöhemmin itselleen. Ranskalaiset perustivat saarelle vuonna 1946 suuren vankileirin, Phú Quốcin vankilan, jossa kidutettiin siirtomaavaltaa vastustaneita. Etelä-Vietnamin hallinto jatkoi vankilan käyttöä, ja sen olosuhteet huononivat entisestään. Suurimmillaan siellä oli noin 40 000 pohjoisvietnamilaista sotavankia. Vietnamin sodan aikana saaren eteläosassa toimi myös Yhdysvaltain laivaston An Thớin tukikohta. Kun sota päättyi Saigonin kukistumiseen vuonna 1975, Pol Potin johtamat Punaiset khmerit miehittivät saarta hetken aikaa. Tämän jälkeen Vietnamin uusi kommunistinen hallinto siirsi saarelle etelävietnamilaisia kaupunkilaisia viljelemään maata. 1970-luvun puolivälissä Phú Quốcilla oli noin 10 000 asukasta, jotka elivät vielä kalastuksesta ja maanviljelystä.

Vielä 1990-luvulla Phú Quốc ei ollut merkittävä turistikohde, mutta sen jälkeen saarta on kehitetty voimakkaasti. Vietnamin hallinto asetti tavoitteekseen tehdä saaresta korkealuokkaisen ekomatkailukohteen, jossa kävisi useita miljoonia matkailijoita vuodessa. Ensimmäinen viiden tähden hotelli, La Veranda, avattiin saarelle 2000-vuosikymmenellä. Vuoteen 2021 mennessä Phú Quốciin oli investoitu jo 16,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Pääosa investoinneista on suurten vietnamilaisten kiinteistökehittäjien tekemiä. Samalla saaren identiteetti on muuttunut voimakkaasti ja sen väkiluku on moninkertaistunut. Saarelle on myös syntynyt jäteongelma. Sekä Phú Quốcin pohjois- että eteläosaan on rakennettu suuria, arkkitehtuuriltaan eurooppalaistyylisiä turistikohteita, hotelleja ja huvipuistoja. Vuonna 2012 saarelle avautui Phú Quốcin kansainvälinen lentoasema.

 Hallinto 
Vuodesta 1956 lähtien Phú Quốc kuului entiseen Kiên Giangin maakuntaan. Se muodosti vuodesta 1975 maaseutupiirin (huyện), joka jakautui neljään kuntaan: Dương Đôngin piiritason kaupunkiin sekä Cửa Dươngin, Dương Tơn ja Hàm Ninhin maalaiskuntiin. Myöhemmin perustettiin vielä Thổ Châun, Bãi Thơmin, Gành Dầun ja Hòn Thơmin maalaiskunnat sekä An Thớin piiritason kaupunki.

Vuonna 2020 Phú Quốcin piiristä tehtiin maakuntatason kaupunki. Kaupunki jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi, sillä vuoden 2025 hallinnollisessa uudistuksessa Kiên Giangin maakunta liitettiin An Giangin maakuntaan ja Phú Quốcista tehtiin samalla erityisalue (đặc khu).

 Liikenne 
pienoiskuva|Phú Quốcin kansainvälinen lentoasema

Phú Quốcia palvelee Phú Quốcin kansainvälinen lentoasema, jonne on sekä kotimaan- että ulkomaanlentoja. Vietnamin sisällä sinne on yhteyksiä Hanoista, Hồ Chí Minhin kaupungista, Đà Nẵngista, Haiphongista ja Cần Thơstä. Kansainvälisiä lentoja järjestetään muun muassa Bangkokista, Kuala Lumpurista ja Soulista (vuonna 2023).

Saarelle on myös laivayhteyksiä Vietnamin mantereelta Hà Tiênin ja Rạch Gián kaupungeista. Molemmilla reiteillä käytetään sekä nopeita katamaraaneja että hitaampia lauttoja, joilla kuljetetaan myös autoja ja tavaraa. Katamaraaniyhteys Hà Tiênistä kestää noin tunnin ja 15 minuuttia, lauttayhteys 2 tuntia 40 minuuttia.

An Giangin maakunta päätti vuonna 2025 rakentaa saarelle 18 kilometriä pitkän metrolinjan, jonka on tarkoitus valmistua vuonna 2027 ja palvella saarella järjestettävää APEC-järjestön huippukokousta. Hankkeen ensimmäinen vaihe yhdistää kansainvälisen lentoaseman APEC-kokouskeskukseen.

 Talous 
pienoiskuva|Kalakastiketta valmistava tehdas

Phú Quốcin elinkeinoja ovat perinteisesti olleet kalastus ja kalakastikkeen (nước mắm) tuotanto, helmien viljely, pippurin, betelpippurin, kaakaon ja kahvin viljely sekä gagaatin ja antrasiitin kaivu. Erityisen tunnettu saari on kalakastikkeestaan, jota on tuotettu siellä pitkään. Kalakastikkeeseen käytetään sardelleja, jotka fermentoidaan suurissa puutynnyreissä. Phú Quốcin kalakastikkeelle on annettu EU:ssa nimisuoja, ja Vietnamissa sen tuotanto on otettu maan aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Kalakastiketehtaista on tullut myös matkailunähtävyys.

2000-luvulla turismi on noussut tärkeäksi elinkeinoksi. Saarelle on rakennettu tai rakenteilla kymmeniä tuhansia hotellihuoneita, ja suurimittakaavaiset turistikohteet ovat muuttaneet saaren maisemaa. Vuonna 2019 Phú Quốcilla kävi jo viisi miljoonaa turistia, valtaosa heistä vietnamilaista keskiluokkaa. Saarelle nousseet eurooppalaistyyliset rakennukset ja huvittelupaikat tarjoavat heille mahdollisuuden kokea kansainvälistä tunnelmaa omassa kotimaassaan. 

 Nähtävyydet 
Phú Quốcin luonnonnähtävyyksiä ovat saaren kansallispuiston lisäksi luonnonkauniit hiekkarannat ja poukamat sekä pienet saaret, joiden ympäristössä on koralliriuttoja ja merielemää. Niille järjestetään veneretkiä, ja ne ovatkin suosittuja snorklaus-, sukellus- ja kalastuspaikkoja. Parhaat uimarannat ovat saaren länsirannikolla: niihin kuuluvat Bãi Trường eli Long Beach (’pitkä ranta’) ja Ông Langin ranta. Long Beach on nimensä mukaisesti pitkä, noin 20 kilometrin pituinen. Näiden rantojen varrelle on rakennettu suuria lomahotelleja ja muita majoituspaikkoja. Saaren itärannikolla on vähemmän rakentamista kuin länsirannikolla. Itärannikon uimarantoja ovat Bãi Sao (’tähtiranta’) ja Bãi Khem (’jäätelöranta’).

Dương Đôngin satamakaupunki sijaitsee Dương Đông -joen suulla Long Beachin pohjoispäässä. Sen nähtävyyksiä ovat Bạch Đằng -kadun 200 metriä pitkä iltatori ja pieni Dinh Cậun temppeli, jonka yhteydessä on myös majakka. Noin viiden kilometrin päässä kaupungista on yksityinen Cội Nguồn -museo, jossa on näytteillä saaren historiaan ja käsitöihin liittyvää esineistöä. Historiallisia nähtävyyksiä ovat myös vuonna 1932 rakennettu Sư Muônin pagodi kukkulalla Dương Đôngin itäpuolella ja Phú Quốcin vankila saaren eteläkärjessä. Siellä on vankilassa tehtyjä julmuuksia esitteleviä näyttelyitä.

Phú Quốc luoteisrannikolla Bãi Dài -rannan varrella on Vingroup-yhtiön rakennuttama suuri turistialue, johon kuuluu useita lomahotelleja, kauppoja, kasino, golfkenttä, 50 hehtaarin laajuinen VinWonders-huvipuisto, Vinpearl Safari -eläintarha ja Grand World -turistikaupunki venetsialaistyylisine rakennuksineen ja kanavineen. Etelärannikolla on kilpailevan Sun Group -yhtiön rakennuttama Sunset Town -turistikohde, joka on kopio italialaisesta Välimeren rannikkokaupungista. Siellä järjestetään iltaisin ilotulituksia, vesinukketeatteriesityksiä ja Kiss of the Sea -niminen multimediaesitys, jossa kolmiulotteisia kuvia heijastetaan suureen vesiputoukseen. Sunset Townista johtaa 7,9 kilometriä pitkä kaapelivaunulinja Hòn Thơm -saarelle, jonne on rakennettu Aquatopia-niminen vesipuisto.

Phú Quốcin saari tunnetaan myös omasta koirarodustaan eli phu quocinkoirasta. Sen erottaa selän kuviosta, jossa karva kasvaa vastakarvaan (ridgeback). Cửa Lấpin kylässä on phu quocinkoiran suojelukeskus.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Vietnamin maantiede
Luokka:Aasian saaret