Deutsche Arbeitsfront

Deutsche Arbeitsfront, lyhenne DAF () oli natsi-Saksan aikainen ammattijärjestö. Valtiojohtoinen DAF nimellisesti korvasi kielletyt ammattiliitot. DAF oli ylivoimaisesti suurin kansallissosialistisen Saksan valtakunnanjärjestöistä. Järjestöön kuului yli 25 miljoonaa jäsentä. DAF:n johtajana toimi Robert Ley. Työrintama toimi vuosina 1933–1945.

Ammattiliittojen kaappaus
Toukokuun 2. päivänä vuonna 1933, pian sen jälkeen kun kansallissosialistinen puolue oli noussut valtaan, natsit miehittivät ammattiliittojen toimipisteet kaikkialla maassa. Ammattiyhdistysliikkeen varat takavarikoitiin, johtajat pidätettiin ja monet vietiin keskitysleireille.Shirer 2011 s. 238  Ammattiliitot ja työläisjärjestöt julistettiin laittomiksi. Niiden tilalle natsihallinto perusti 10. toukokuuta 1933 Saksan Työrintaman ainoaksi työjärjestöksi valtakunnassa. Järjestön tehtävänä oli poliittisen vakauden ja työmarkkinarauhan takaaminen. Ammattiliittojen mittava omaisuus — muun muassa kaksi pankkia sekä lukuisia oppilaitoksia ja lepokoteja — siirrettiin suoraan Työrintamalle.Hyytiä 2012 s. 76-79

Työmarkkinoiden uudistus
Tammikuussa 1934 voimaan tullut laki kansallisen työn sääntelystä määritti palkkatyön valtion palvelukseksi, sekä työnantajat että työntekijät toimivat valtion hyväksi. Kollektiiviset sopimukset  kiellettiin, työnantajien oikeuksia päättää palkoista ja työehdoista lisättiin. Kaikkien työtätekevien oli kuuluttava Työrintamaan; työntekijöiden, toimihenkilöiden, työnantajien ja ammatinharjoittajien. Työn saanti Saksan hallitsemalla alueella ilman jäsenyyttä oli käytännössä mahdotonta. Työpaikoille perustettiin työntekijöiden luottamusneuvostoja, joiden jäsenet valitsi työnantaja yhdessä Työrintaman kanssa. Luottamusneuvosto hyväksyi työnantajan menettelyt ja palkkapäätökset, tai siirsi päätökset natsihallinnon asettamille virkamiehille, "työn luottamusmiehille", . Lakko-oikeutta ei ollut. Toisaalta työntekijöiden etuja parannettiin; määriteltiin osittainen irtisanomissuoja ja säännöllinen työaika taukoineen.

Verraten korkean Työrintaman jäsenmaksun suuruus porrastettiin tulojen mukaan; maksu vaihteli 15 pfennigin ja 3 Reichsmarkin välillä. Ammattiliitoilta takavarikoidun omaisuuden ja runsaiden jäsenmaksujen lisäksi järjestö sai varoja erilaisista vakuutusmaksuista ja osan talviapu-keräyksen tuotoista.Burleigh 2004 s.260

Työrintaman organisaatio

Lokakuussa 1934 DAF liitettiin virallisesti osaksi kansallissosialistista puoluetta.

Työrintaman kaksi pääosaa olivat Kansallissosialistinen työläisjärjestö,   ja Kansallissosialistinen kauppa- ja teollisuusjärjestö, . 
Työrintamaan perustettiin useita erilaisia alaosastoja, muun muassa:
 Kraft durch Freude (KdF) Voimaa ilosta, työläisten virkistystoiminnan järjestö
 Schönheit der Arbeit (SdA) Työn kauneus, pyrkimyksenä parantaa työolosuhteita työpaikoilla. Järjestö esimerkiksi tarkkaili työtilojen siisteyttä, rakensi uutta työtilaa, pesutiloja ja kanttiineja ja paransi työpaikkojen ilmastointia. SdA myös kohensi tehdaslaitosten ulkoasua vähemmän luotaantyöntäväksi.
 Reichsarbeitsdienst (RAD) Valtakunnan työnvälityspalvelu, ohjasi vapaata työvoimaa erilaisiin hankkeisiin.

Työrintaman organisaation pienin yksikkö oli block, joka muodostettiin 15 jäsenestä ja jonka esimiehenä toimi blockwalter. Kahdesta kuuteen blockia muodosti zellenin, jota johti zellenwalter. Jokaisessa yli kymmenen hengen työpaikassa oli erityinen Betriebsgemeinschaft, jota johti Betriebsführer Betriebswalterin valvonnassa. Ne työpaikat, joissa oli alle kymmenen työntekijää, ryhmittyivät samalla kadulla sijainneiden työpaikkojen kanssa keskenään. Nämä osastot ja yksittäiset jäsenet kuuluivat paikalliseen natsipuolueen muodostamaan Ortsgruppeen. Tätä suuremmat yksiköt olivat NSDAP Kreis, DAF Kreis, Gau ja DAF Bezirke.

Lähteet




Viitteet

Aiheesta muualla

 Feldgrau - DAF

Luokka:Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue
Luokka:Saksan työvoimapolitiikka