Unto Varjonen

Unto Uuno Mikael Varjonen (22. elokuuta 1916 Turku – 11. helmikuuta 1954 Washington DC) oli suomalainen poliitikko ja pankinjohtaja. Hän toimi muun muassa SDP:n kansanedustajana vuosina 1948–1951 ja ministerinä valtiovarainministeriössä 1949–1950. Varjonen toimi sotavuosien jälkeen myös SDP:n puoluesihteerinä ja oli keskeinen vaikuttaja, kun sosiaalidemokraatit voittivat heistä vasemmalla olevat voimat kamppailussa työväenjärjestöjen hallinnasta ja työväenliikkeen johtoasemasta.

 Elämä 
Varjonen kirjoitti ylioppilaaksi Turun klassillisesta lyseosta vuonna 1935 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1938. Opiskeluaikanaan hän oli läheisessä yhteistyössä Yrjö Ruudun johtamien suomalaissosialistien kanssa. Varjonen liittyi ryhmän mukana SDP:hen vuonna 1937 ja alkoi toimia sekä äärioikeistoa että -vasemmistoa vastaan.Bergholm, sivut 94–96

Talvisodan ja jatkosodan aikana Varjonen oli rintamaupseerina ja TK-komppanian päällikkönä. Vuonna 1941 hän oli Suomen Aseveljien Liiton Aseveli-lehden toimittaja. Neuvostoliiton suurhyökkäyksessä kesäkuussa 1944 hän haavoittui vakavasti ja vietti lopun sodan ajan eri sairaaloissa. Kielitaitoisena henkilönä Unto Varjonen käänsi toipilasaikana Stefan Szenden teoksen Puolan juutalaiset Gestapon kourissa (1945). Samaan aikaan hän käänsi myös Niilo Lavio -nimellä Dorothy L. Sayersin jännitysromaanin Kuka ja mistä?, Jan Fridegårdin romaanin Tässä käteni ja C. E. Scogginsin seikkailukirjan Päivänkoittoa kohti.Hellemann, sivu 67

Jatkosodan aikana Varjonen liittyi sosiaalidemokraattien ryhmään, joista sodan jälkeisinä vuosina käytettiin nimikettä asevelisosialistit.

Varjonen valittiin SDP:n puoluesihteeriksi 25. marraskuuta 1944 pidetyssä puoluekokouksessa. Uuden puoluejohdon aloitettua toimintansa vuoden 1945 alussa Varjonen eristi nopeasti maanalaisuudesta nousseen SKP:n kanssa yhteistyön aloittaneet voimat sosiaalidemokraattien järjestötoiminnasta. Lisäksi hän nosti muita asevelisosialisteja puolueen johtotehtäviin, merkittävimpänä näistä Väinö Leskisen puolueen järjestösihteeriksi.Bergholm, s. 98–100.

Keväällä 1945 SDP:n puoluehallitus Varjosen esityksestä torjui vasta muodostetun SKDL:n ehdotuksen yhteistyöstä.Bergholm, s. 101–102.. Varjonen keskittyi tämän jälkeen puoluesihteerivuosinaan varmistamaan sosiaalidemokraattien vallan työväenjärjestöissä ja eristämään kommunistien kanssa yhteistoimintaa harjoittaneet SDP:n jäsenet. Merkittävä väline tässä työssä oli Varjosen esityksestä perustettu SDP:n ammattiyhdistysjaosto, jonka alkuaikojen tavoitteena oli estää kommunisteja valtaamasta SAK:hon kuuluvia ammattiliittoja omaan määräysvaltaansa.Soikkanen, s. 135.

Varjosen puoluesihteerikautena sosiaalidemokraatit varmistivat valtansa SAK:ssa, osuuskauppaliikkeessä ja TUL:ssä. Hänen puoluesihteerikautensa muistetaan erityisesti ”taisteleva sosialidemokratia” -kampanjasta, jonka aikana Varjonen yhdessä Yrjö Kilpeläisen kanssa kiinnitti kommunistisen sisäministerin Yrjö Leinon salonkivaunuun ”Jo riittää” -julisteita.Soikkanen, s. 193. Kampanja jatkui sosiaalidemokraattien kannalta menestyksekkäisiin vuoden 1948 eduskuntavaaleihin.

Varjonen luopui puoluesihteerin paikasta vuoden 1946 ylimääräisessä puoluekokouksessa ja siirtyi rautatiehallituksen tariffiosaston johtajaksi. Suomen Sosialidemokraatin päätoimittajaksi Varjonen valittiin vuonna 1947.Soikkanen, s. 215. Suomen Sosialidemokraatissa julkaistiin 25. huhtikuuta 1948 Unto Varjosen johdolla laadittu artikkeli SKP:ssä toimivasta "barrikadilinjasta", joka valmisteli vallankaappausta. Artikkelilla asevelisosialistit pyrkivät kääntämään vallankaappaushuhut kommunisteja itseään vastaan.

Vuosina 1949–1950 hän toimi Fagerholmin hallituksen salkuttomana ministerinä. Vuosina 1953–1954 Varjonen oli Suomen pankin johtokunnan vt. jäsen. 
 Marraskuussa 1953 Varjonen nimitettiin puolivuotiselle toimikaudelle Kansainvälisen jälleenrakennuspankin Skandinavian osaston varajohtajaksi Washingtoniin. Helmikuussa 1954 Varjonen sai sydänkohtauksen kävellessään kaupungilla ja kiidätettiin sairaalaan, jossa hän kuoli puolitoista vuorokautta myöhemmin.

 Teokset 
 Työllisyys ja työttömyys sodasta rauhaan siirryttäessä. Selostus. Kansanhuoltoministeriö, tiedotustoimisto 41. Helsinki 1944 (pdf, 5 s.)
 "Todellinen demokratia". WSOY 1945
 Emil Puhl : Saksan taloudellinen nousu. Unto Varjonen: Miltä vakauttaminen nyt näyttää. Suomen ulkomaankauppaliitto, 1952 (38 s.)

 Suomennoksia 
Omalla nimellä :
 Stefan Szende : Puolan juutalaiset Gestapon kourissa. Tammi, Helsinki 1945 (alkuteos Den siste juden från Polen)
Salanimellä Niilo Lavio:
 Dorothy L. Sayers : Kuka ja mistä? : jännitysromaani. Tammen jännityskirjoja 4. Tammi, Helsinki 1944, 2. painos 1960 (alkuteos Whose body?)
 C. E. Scoggins : Päivän koittoa kohti : seikkailuromaani. Tammen seikkailukirjoja 3. Tammi, Helsinki 1944 (alkuteos The house of dawn)
 Jan Fridegård : Tässä käteni. Tammi, Helsinki 1945 (alkuteos Här är min hand)

 Lähteet 

Viitteet

Aiheesta muualla
 Ministerikortisto 

Luokka:Kansanedustajat
Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Luokka:Suomen ministerit
Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen puoluesihteerit
Luokka:Helsingin kaupunginvaltuutetut
Luokka:Uudenmaan vaalipiiri
Luokka:Suomalaiset päätoimittajat
Luokka:Suomalaiset pankinjohtajat
Luokka:Vuonna 1916 syntyneet
Luokka:Vuonna 1954 kuolleet