Kirjansidonta

Kirjansidonta tarkoittaa kirjan kokoamista painetuista ja taitetuista paperiarkeista tai yksittäisistä lehdistä sekä kirjan kansien ja selän valmistamista ja niiden kiinnittämistä paikoilleen.CD-Facta 2005, WSOY. 

Kirjojen sitominen on hyvin vanha ammatti, jota on harjoitettu jo muun muassa keskiajan Euroopassa munkkiluostareissa ja muualla kirkon piirissä. Munkit jäljensivät luostareissa tekstejä käsin ensin pergamentille ja 1000-luvulta lähtien paperille, kun se oli tullut tunnetuksi Euroopassa. Luostareissa kirjansidonta kehittyi näyttäväksi käsityötaiteeksi arvokkaine materiaaleineen ja koristeluineen. Gutenbergin keksittyä 1400-luvulla painokoneen ja tuotettavien kirjojen kappalemäärän näin kasvaessa kirjansidonta muuttui vähitellen enemmän sarjatyöksi. Yläluokan piirissä säilyi kuitenkin painettujen kirjojen käsityömäinen sidonta arvoesineiksi.

Keskiajalla arvokkaimpien kirjojen sidokset tehtiin loisteliaiksi koruesineiksi. Niihin käytettiin kultaa, hopeaa ja jalokiviä sekä taidokkaita norsunluisia kohokuvia. Tavallisesti kirjan kannet olivat nahalla päällystettyä puuta. Nahkaan painettiin tai puristettiin värittömiä koristekuvioita (sokeapainatus), mutta se voitiin myös maalata. Kirjan nimi tekstattiin etu- tai yläsyrjään, mutta selkä jätettiin tyhjäksi. 1500-luvulta lähtien se merkittiin yleensä nykyiseen tapaan.

Nykyisin kirjat työstetään sitomolinjoilla, joissa eri työvaiheet on kytketty yhtenäiseksi konelinjaksi. Joissain kirjansitomoissa kirjan painaminen ja sitominen on yhdistetty samaan valmistuslinjaan. Aikaisemmin kirjan arkit nidottiin toisiinsa tai selän poikittaissidoksiin langalla. Liimanidonta on yleistynyt toisen maailmansodan jälkeen halvempana menetelmänä, mutta lankasidos on kestävämpi ja edelleen käytössä.Painomerkki.fi 

 Katso myös 
 Taiteilijakirja
 Ponnahduskirja

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Kirjansidonnan työohje Wikikirjastossa

Luokka:Graafinen suunnittelu
Luokka:Kirjapainotaito
Luokka:Käsityöammatit