Saarelta nousi savua

Saarelta nousi savua on Väinö Riikkilän jatkokirja Pertsa ja Kilu -nuortenkirjalle. Kirja julkaistiin vuonna 1952 WSOY:n kustantamana. Kirja on julkaistu Nuorten toivekirjasto -sarjan 14. osana. Se kuvaa Kotkan ja Karhulan lähiseudun työläisperheiden lapsien seikkailuja, joihin tällä kertaa liittyi vain rikosepäily ja sodanaikaisen aseen löytäminen. Tämän kirjan ensipainokseen kuuluu karttaliite, jossa useimmat seikkailujen paikat on mainittu.

 Juoni 

Pertsan ja Kilun elämä on liian tasaista: Kilu joutuu pihatöihin, ja Pertsa rakentelee puuliiterissä koiran kuonokoppaa. Kilun ehdotuksesta pojat päättävät perustaa tinatehtaan ja kutsuvat mukaan Pekkasen kaksoset – lihavan, vilkaspuheisen Vilin ja laihan, puhumattoman Topin - sekä Jakopssonin Repan ja Kukkosen Iikan ja Vilin. Ideana on kerätä peltipurkit, viedä ne Kuolioluodolle ja sulattaa niiden tina siellä. Repa muistaa, miten hänen isänsä oli menettänyt osakeyhtiöön sijoittamansa rahat. Nyt osakkaiden pääomapanostus olisi kuitenkin peltipurkkeja ja työtä. 

Pojat keräävät purkkeja ja sulattoon tarvittavia tavaroita kaatopaikalta. Vene lähtee kuudelta illalla kohti Kuolioluotoa, ja – kuten Riikkilän tarinoissa aina – avoimella selällä on aallokkoista. Saaressa pojat pohtivat tehdasalueen ostamista, mutta se jätetään hautumaan pääomien vähäisyyden takia. Tavarat viedään luolaan, joka saa pojat innostumaan paikan tutkimisesta myöhemmin: sieltä voi löytyä vaikka merirosvon aarre. Repan isä on rakennuksella hanslankari, joten Repan tehtäväksi annetaan uunin pohjan muuraaminen. Sitten pojat järjestävät sukelluskisan. Syvimmälle sukeltanut Pertsa löytää pienoissukellusveneen meren pohjasta. Vene todetaan yhteiseen omistukseen siirtyneeksi. Kotiin palatessa käytännönläheinen Pertsa pohtii, miten kamala loppu sukellusveneen miehistöllä oli ollut. 

Sukellusveneen pintaan nostamiseksi Pertsa ja Kilu tekevät neljä sukeltajan kypärää – yhden ämpäristä ja kaksi vahvasta paperista. Pertsa viimeistelee kypärät Kilun kerätessä äitinsä pyynnöstä käpyjä. Sunnuntaiaamuna Topi ja Pertsa kokeilevat Kuolioluodolla sukelluskypäröitä, mutta ne vuotavat ja Pertsa on vähällä hukkua. Sukellusveneen nosto ilman kypäröitä osoittautuu sekin mahdottomaksi, koska vene on liian syvällä. Tällä välin tinansulatus edistyy. Ensimmäinen koesulatus tuo tosin vain pienen palan puhdasta tinaa. Tämä arvokas saalis kaivetaan maahan suojaan.

Topi, Kilu ja Pertsa pelastavat myrskyn keskelle ajelehtimaan jääneen merivoimien veneen, jonka he hinaavat omalla veneellään satamaan. Kiitokseksi he saavat jäädä pelastamaansa merivoimien veneeseen yöksi. Tällä välin muut pojat ovat saarella vankeina. He saavat vieraakseen kaksi suulisniemeläistä tyttöä, joiden purjeveneen myrsky tuo luodolle. Pojat pelastavat heidät, ainakin omasta mielestään. Pojat ja tytöt yöpyvät sateensuojassa luolassa ja piikittelevät toisilleen aamulla. Pertsan ja kumppaneiden palatessa kaikki lähtevät paluumatkalle kotiin. Pojat hinaavat tyttöjen veneenkin kotirantaan. 

Toisaalla rikosetsivä Paavola harmittelee, että tuli lähteneeksi isänsä maatilalta. Hän seurustelee Viimeiset kaanit-tarinassa rikoksen tieltä pelastamansa Sirkka-Liisan kanssa, joka asuu nyt Kotkassa. Kotkaan mennessään Paavola kuulee kylän naisten kertovan tarinaa, että pojat tislaavat pontikkaa saarella. Tavatessaan poikien pelastaman veneen päällikön, ylikersantti Untamon, Paavola pyytää tätä raportoimaan saaristossa nousevasta savusta. Vähän myöhemmin Paavola saa korkeammalta poliisiviranomaiselta saman viestin käskynä. 

Samaan aikaan kaksi Karhulan konepajan miestä on voittanut Veikkauksessa mukavan summan ja he päättävät juhlistaa sitä veneilyllä ja kalastuksella. Pitkäsiima tuo kalaa niin hyvin, että he jäävät poikien luolaan viikoksi lomalle – savu on peräisin heidän muuraamastaan savupiipusta. Paavola saa raportin ja päättää mennä Sirkka-Liisa mukanaan saareen tutkimaan asiaa. Jos rikosta ei löydy, hän kosii jos uskaltaa.

Pertsa ja Kilu menevät satamaan hakemaan rahtilaivan kokin tyhjät peltipurkit. Tästä seuraa poikien yritys puhua eri kieliä, vaikka kokki onkin alun perin saman seudun poikia. Merellä ylikersantti Untamo etsii aluksellaan miinoja ja lentokoneesta pudotettua torpedoa ja tekee havainnon Kuoliolta nousevasta savusta. 

Luolaan palatessaan pojat suunnittelevat lattian rakentamista jo hankituista puista. He ilahtuvat tuntemattomien valmistamasta savupiipusta. Sillä välin kun muut tekevät ovea, lattiaa ja nukkumapaikkoja luolaan, Topi ja Pertsa jäävät tutkimaan sukellusvenettä ja saavat köyden kiinni aluksen pyrstöön. Tässä vaiheessa koko joukkue on vetämässä sukellusvenettä ylös, kun sattuma tuo ylikersantti Untamon veneineen paikalle. Löytö osoittautuu neuvostoliittolaiseksi torpedoksi. Se räjähtää komeasti, kun Untamon johtama sota-alus vetää sen irti hiekasta. Pojat saavat suuren kalansaaliin ja ylikersantin todistuksen, että kalat ovat kuolleet räjähdyksessä.  

Jännittävien seikkailujen jälkeen koittaa paluu kotitöiden pariin. Repa komennetaan multaamaan perunapelto. Pertsa toteaakin asioiden olleen oudosti: ei ollut tullut haukkuja vanhempien taholta moneen viikkoon. Pojat auttavat Repaa, ja työ sujuu nopeasti. Pertsan ja Kilun kohtaloksi tulee kerätä mustikoita ainakin sen verran, että siitä saataisiin sekä mustikkasoppa että -piirakka. Ajankohta on hankala, koska tinayhtiön toiminnan on määrä juuri alkaa. Poikaporukka haluaa kuitenkin näyttää aikuisille ja lähtee keräämään mustikoita Kotkan edustalla olevasta Hevossaaresta. Pertsan ja Kilun uuden marjanpoimurin ansiosta poikien saaliiksi tulee kymmeniä litroja mustikoita. Urhea Kilu kohtaa "ihmissyöjähevoseen", joka osoittautuu täysin kesyksi. Paluumatkalla on jälleen kova aallokko vastuksena.

Kotona mustikkasaaliista saatu kiitos on niin iso, että Pertsan pitää mennä jäähdyttelemään laiturille. Siellä piikkikalojen uintia katsoessaan hän saa taas uuden liikeidean: piikkikalaöljyn valmistamisen.
Pojat kalastavat haavilla piikkikaloja, jotka keitetään öljyksi Pertsan saunassa. Koska piikkikalaöljyllä on hyvä markkinahinta, 100 mk/litra, öljypullot pitää laittaa piilopaikkaan.  
Pertsa on saada selkäänsä isältään, mutta tokaisu "Olisin maksanut torpan velat..." saa vanhemmat itkun partaalle ja poika livahtaa pihalle. 

Viimeisessä luvussa Paavola tekee matkan Kuoliolle. Naisväki juoruilee yhä enemmän pontikankeitosta saarella. Paavola ajattelee, että jos Pertsa ja Kilu ovat syyllisiä, hän ei koskaan usko kehenkään. Sunnuntaina koko poikalauma menee veneellä Kuolioon. Tällä kertaa purkkien tina sulaa hyvin. Paavola löytää luolan siinä vaiheessa, kun pojat hihkuvat "kirkkaan valuvan" kuten sula tina valuu kirkkaana. Sitten tulee Sirkka-Liisa, jota Pertsa kosii Paavolan puolesta.

 Lähteet 

Luokka:Väinö Riikkilän teokset
Luokka:Vuoden 1952 kirjat