Santeri Karilo

Santeri Aleksander Karilo (alk. Kiseleff; ) oli suomalainen näyttelijä.

Karilo syntyi Viipurissa kauppias Valdemar Kiseleffin perheeseen. Hän opiskeli 1930-luvun alussa Viipurin musiikkiopiston näyttämöluokalla, jonka jälkeen sai ammattinäyttelijän kiinnityksen 1932 Viipurin Kaupunginteatteriin. Siellä hän esiintyi lukuisissa eri rooleissa vuoteen 1936 asti. Karilo toimi Simpeleen Työväen Näyttämön johtajana 1936–1937 ja näyttelijänä Turun Työväen Teatterissa 1937–1938. Tämän jälkeen hänellä oli kiinnitykset Jäger-Filmiin 1938–1940 ja Suomi-Filmiin 1940–1943. 

Karilo toimi 1940-luvulla myös näyttelijä-ohjaajana Kemin kaupunginteatterissa. Hänen merkittäviä näyttämöroolejaan olivat Pohjalaisia-näytelmän Jussi, Anun ja Mikon miespääosa sekä lukuisat operettitehtävät uransa alkuaikoina.

Santeri Karilo esiintyi urallaan myös 29 elokuvassa vuosina 1936–1959. Hänen ensimmäinen elokuvatehtävänsä oli salakuljettaja Kivalon osa jännityselokuvassa VMV 6. Karilon elokuvaosat vaihtelivat isoista sankarirooleista konnatyypitelmiin. Tunnettuja suorituksia olivat muun muassa häikäilemätön Jonni Claesson elokuvassa Varastettu kuolema (1938), kiitetty miespääosa Anussa ja Mikossa (1940) ja avioliitossaan onneton tuomari Thorén elokuvassa Jossain on railo (1949). Hän teki pääroolin kotinsa menettäneenä Nikkasen Aatona elokuvassa Evakko (1956), josta hänet palkittiin Jussi-patsaalla. 

Karilon muita muistettavia filmirooleja oli myös legendaarinen Klaus Kurki Elinan surmassa (1938), inhimillinen vartiopäällikkö Gregor elokuvassa Yli rajan (1942) ja hämäräperäisen kauppias Mattilan rooli muutoin epäonnistuneessa jännityskomediassa Taas tyttö kadoksissa! (1957). Karjalan murretta taitavasti suoltanut Karilo pääsi hyödyntämään viipurilaista syntyperäänsä (Anun ja Mikon ja Evakon lisäksi) myös Vili Vesterisen elämäkertaelokuvassa Säkkijärven polkka (1955). Ennen tätä hän oli ollut muutaman vuoden poissa näyttelijäntehtävistä: Ville Salmisen mukaan hän työskenteli puuseppänä Fennada-Filmissä 1950-luvun aikana.

Peter von Baghin luonnehdinnan mukaan Karilo oli yksi suomalaisen elokuvan maagisimpia näyttelijöitä: komea, palavakatseinen ja vahvaääninen. Karilo esiintyi 1950-luvulla muutamassa sotilasfarssissa, joissa hän useimmiten oli äreän mahtipontisen kantaupseerin osassa. Karilon viimeiseksi elokuvarooliksi jäi päähenkilön isän osa elokuvassa Patarouva (1959).

Myöhemmällä iällään alkoholismista kärsinyt Karilo kuoli vain 50-vuotiaana, kuukausi ennen Patarouvan ensi-iltaa.

 Filmografia 

 Vuosi Elokuva Rooli 1936  VMV 6  Kivalo, salakuljettaja 1937  Tukkijoella  Huotari, tukkilainen 1938  Varastettu kuolema  Jonni Claesson Elinan surma  Klaus Kurki Ulkosaarelaiset  Ersso Lounatpää 1939  Isoviha  Vladimir Voronoff 1940  Simo Hurtta  Simo Hurtta Anu ja Mikko  Mikko 1941  Ryhmy ja Romppainen  Kars, kansainvälinen seikkailija 1942  Yli rajan  Gregor, vartiopäällikkö Kuollut mies rakastuu  Thomas Gardener 1943  Jees ja just  Kiljunen 1947  Koskenkylän laulu  Anselmi Liuhala 1948  Ihmiset suviyössä  viinan välittäjä  1949  Jossain on railo  tuomari Wilhelm Thorén

 Vuosi Elokuva Rooli 1955  Säkkijärven polkka  Mirjan isä 1956  Jokin ihmisessä  lääkäri Evakko  Nikkasen Aato 1957  Vääpelin kauhu  vääpeli Halla Taas tyttö kadoksissa!  kauppias Mattila 1958  Sven Tuuva  kuormastovääpeli Sotapojan heilat  vääpeli Paksunahka  professori Kannus / valeprofessori Kannus Kulkurin masurkka  Svalundan kreivi Asessorin naishuolet  portieeri 1959  Vatsa sisään, rinta ulos!  Hjalmar, kenraalimajuri Ei ruumiita makuuhuoneeseen  José, portieeri Pekka ja Pätkä mestarimaalareina  isännöitsijä Patarouva  Julius Kannisto

 Lähteet 


 Peter von Bagh: Fennadan tarina

 Aiheesta muualla 

Luokka:Suomalaiset näyttelijät
Luokka:Vuonna 1908 syntyneet
Luokka:Vuonna 1959 kuolleet