Eduard Limonov

Eduard Venjaminovitš Limonov (oikea nimi Savenko) (, 22. helmikuuta 1943 Dzeržinsk, Gorkin alue, Venäjän SFNT – 17. maaliskuuta 2020 Moskova, Venäjä) oli venäläinen kirjailija ja lakkautetun kansallisbolševistisen puolueen puheenjohtaja, ja vuonna 2010 sen perustalta perustetun Toinen Venäjä -puolueen puheenjohtaja. Hänellä oli Ranskan kansalaisuus vuosina 1987-2011. Vuonna 1993 Eduard Limonov perusti kansallisbolševistisen lehden Limonka, mikä tarkoittaa munakäsikranaattia.

 Elämä ja ura 

 Varhaisvuodet ja elämä Neuvostoliitossa 
Limonov syntyi Dzeržinskissä, josta perhe muutti myöhemmin Harkovaan Ukrainaan. Hänen isänsä oli NKVD:n aliluutnantti. Harkovassa Limonov osallistui nuorisorikollisten toimintaan murtokeikkojen muodossa. Hän palasi kunniallisille teille ja pääsi opettajakorkeakouluun. Tällöin hän löysi itselleen kirjailijan uran.Jukka Mallinen. Nuorisorikollinen, emigranttihylkiö, asemies, kansallisbolševikki. Kanava-lehti 1/2013 1970-luvulla hän runoili Moskovassa samizdat-piireissä, mutta hän lähti ensimmäisen vaimonsa kanssa maasta ja hänen kansallisuutensa peruutettiin. Limonov saapui 1974 New Yorkiin, jossa omistautui kirjalliselle uralle ja osallistui punk-piireihin. 

 Pariisi 
1982 hän muutti Pariisiin myöhemmän vaimonsa Natalja Medvedevan kanssa. Hän sai myöhemmin Ranskan kansalaisuuden ja Gorbatšov palautti myös hänen Neuvostoliiton kansalaisuutensa. Ehkä tunnetuin hänen teoksistaan on It's Me, Eddie -  Eto Ja, Editška (1977). Siinä hän kuvaa biseksuaalista elämää New Yorkissa ja pilkkaa amerikkalaista keskiluokkaa. Hän kehitti itselleen roolin maksimalistina, joka saa tehdä mitä tahansa. Raakuuksien alta pilkistää kuitenkin epätoivo ihmisen katoavaisuudesta. Yksi runoilijan katkeruuden aihe oli hänen ensimmäinen vaimonsa Jelena Šaripova, joka hylkäsi luuseriksi kokemansa Limonovin.

Vuonna 1986 oli tarkoitus suomentaa Limonovin teos Palvelija. Suomentaja Jukka Mallinen tarjosi siitä katkelmaa Parnasso-lehden julkaistavaksi. Päätoimittaja Jarkko Laine torjui ajatuksen, koska piti tekstiä "puberteettisena." Katkelma ilmestyi suomeksi 1991 venäläisen undergroundin antologiassa Hauskat hautajaiset.

 Paluu Venäjälle ja Kansallisbolševistisen puolueen perustaminen 
Limonov palasi Venäjälle 1991 ja ryhtyi poliittiseksi aktivistiksi. Tällöin hän teki poliittisen äkkikäännöksen ja liittyi äärinationalistisen Vladimir Žirinovskin riveihin tämän kokoamaan "varjohallitukseen". Limonka-lehden perustaminen johti miehet kuitenkin eri teille, ja Limonov alkoi johtaa Kansallisbolševistista puoluetta, joka oli sekoitus Leninin ja Stalinin bolševismista, venäläisestä nationalismista ja Strasserin veljesten kansallissosialismista. Limonovin tukijat käyttivät retro-stalinistista kuvastoa ja heittelivät poliitikkoja vihanneksilla. Puolueen suora toiminta on johtanut usein tuomioihin ja se kiellettiin 2007.

Limonov tuki Jugoslavian sotien aikana serbejä ja Radovan Karadžićia. BBC kuvasi hänet ampumassa tarkka-ampujakiväärillä saarrettuun Sarajevoon. Vuonna 2006 hän oli perustamassa Toinen Venäjä -oppositiojärjestöä mm. Garri Kasparovin ja Mihail Kasjanovin kanssa. Samanniminen järjestö toimii myös Pohjois-Kazakstanissa, jossa on merkittävä venäläisvähemmistö. Myöhemmin Limonov halusi muodostaa Toisesta Venäjästä maltillisen oppositiopuolueen, mutta sen rekisteröinti ei  onnistunut.

 Vankilatuomio ja vapautuminen 
Limonov tuomittiin vuonna 2001 neljäksi vuodeksi vankilaan laittomasta ampuma-aseiden hallussapidosta ja yrityksestä perustaa laiton aseellinen ryhmä, joka suunnitteli hyökkäystä Kazakstaniin. Limonovin mukaan oikeudenkäynti oli lavastettu. Limonov tuki venäläisiä separatisteja myös Abhasiassa ja Transnistriassa. Vuoden 2014 Krimin kriisin yhteydessä Limonov sanoi, että Venäjän pitäisi palauttaa yhteyteensä kaikki Neuvostoliiton romahtaessa menetetyt alueet. 

Limonov koki vankeusaikansa askeettisuuden olleen hänelle kirkastava kokemus. Vankilasta vapautumisensa jälkeen hän kirjoitti The eXile -lehteen. Hänen syytöskirjansa nykyjärjestystä vastaan on nimeltään Tällaista presidenttiä emme tarvitse: Limonov Putinia vastaan. Emmanuel Carrèren hänestä kirjoittama elämäkerta ilmestyi suomeksi huhtikuussa 2013.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Toinen Venäjä
 Kansallisbolševistinen puolue natsbol.ru
 Kansallisbolševistinen puolue nbl-info
 «Полное собрание сочинений Лимонова» 
 Eduard Limonov
 ЖЖ-сообщество «Эдуард Лимонов вне политики». community.livejournal.com
 Limonka
 Monumental Foolishness. slate.com
 Eduard Limonovin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Luokka:Venäjän puoluejohtajat
Luokka:Kansallisbolševismi
Luokka:Venäläiset ihmisoikeusaktivistit
Luokka:Venäläinen nationalismi
Luokka:Vuonna 1943 syntyneet
Luokka:Vuonna 2020 kuolleet