Ensimmäinen internationaali

Kansainvälinen työväenliitto eli niin sanottu ensimmäinen internationaali oli 1800-luvulla muodostuneen työväenliikkeen ensimmäinen kansainvälinen yhteistyöjärjestö. 

 Tausta 
Vuoden 1848 tapahtumien jälkeen kiinnostus ammattiliittojen kansainväliseen yhteistyöhön lisääntyi ja perustettiin useita pieniä järjestöjä, joiden jäsenet olivat eri maista. Lisäksi Ison-Britannian ja manner-Euroopan maiden kesken tuettiin taloudellisesti lakkoilevia oman alan työläisiä. Ison-Britannian ja Ranskan työläisten välinen tiivis yhteistyö alkoi tapaamisesta vuonna 1862 Lontoossa. Brittiläisen ammattiyhdistyksen sihteeri George Odger kirjoitti joulukuussa 1863 julkaistun vetoomuksen ranskalaisille työläisille. Vetoomuksessaan Odger ehdotti kansainvälisiä neuvotteluja työläisten kesken rauhan ja vapauden edistämiseksi, adressin keräämistä Isossa-Britanniassa ja Ranskassa puolalaisten kapinallisten tukemiseksi ja "kansojen veljeskunnan" apua työläisten vaikean sosiaalisen tilanteen parantamiseksi. Ranskalaisten vastaus julkaistiin kahdeksan kuukautta myöhemmin.

 Perustaminen 
Ensimmäinen internationaali perustettiin Saint Martin's Hallissa Lontoossa syyskuussa vuonna 1864 nimellä International Working Men’s Association. Perustajat olivat Ison-Britannian ja Ranskan ammattiyhdistysjohtajia. Samalla valittiin 32-jäseninen ja eri kansallisuuksista koostunut tilapäinen keskuskomitea, jonka tehtäväksi annettiin yhdistyksen sääntöjen laatiminen. Karl Marx otti tilapäisessä keskuskomiteassa johtavan roolin. 
pienoiskuva|Kansainvälisen työväenliiton säännöt, jotka julkaisi Edmund Truelove Karl Marxin kirjoittamien alkuperäisten sääntöjen pohjalta vuonna 1871.
 Toiminta 
Kongressi oli ensimmäisen internationaalin korkein päättävä elin. Se kokoontui vuosittain eri kaupungeissa ja muotoili internationaalin toimintaperiaatteet ja politiikan. Se myös valitsi Lontoossa toimineen yleisneuvoston (englanniksi General Council) jäsenet. Yleisneuvoston tehtävä oli toimia toimeenpanevana komiteana. 

Internationaalin ensimmäinen kongressi järjestettiin Genevessä vuonna 1866. Internationaalin järjestämissä kongresseissa keskusteltiin muun muassa seuraavista aiheista: Puolan kysymys, lakkoase, tuottajaosuuskunnat, suhtautuminen valtioon ja perintölain edut. Baselin kongressissa internationaalin tavoitteeksi hyväksyttiin maaomaisuuden kansallistaminen.

Internationaalin toimintaan osallistui muun muassa sosialisteja, kommunisteja ja anarkisteja sekä työväenluokkaisia luokkasotaa kannattavia ammattiliittoja. Huipussaan internationaalilla oli poliisiraporttien mukaan viisi miljoonaa jäsentä,Payne, Robert. "Marx: A Biography". Simon and Schuster. New York, 1968. s. 372 kun taas järjestön virallinen lehti puhui kahdeksasta miljoonasta"Journal Officiel", 29.5.1871 (IWA:n virallinen lehti).

 Kongressit 
pienoiskuva|Vuoden 1869 Baselin kongressin osallistujat yhteiskuvassa.
Geneven kongressi – 1866
Lausannen kongressi – 1867
Brysselin kongressi – 1868
Baselin kongressi – 1869
Haagin kongressi – 1872
Geneven toinen kongressi – 1873
Philadelphian kongressi – 1876

 Merkittävät henkilöt 

Puheenjohtaja
 1864: George Odger

Pääsihteeri
 1864: Randal Cremer
 1866: Peter Fox
 1866: Randal Cremer
 1867: Johann Eccarius
 1871: John Hales
 1872: Friedrich Sorge
 1874: Carl Speyer

Rahastonhoitaja
 1864: George William Wheeler
 1865: William Dell
 1865: George William Wheeler
 1867: Robert Shaw
 1868: Cornell William Frederick Stepney
 1870: John Weston
 1871: Albert Filix Thiesz
 1871: Hermann Jung

 Toiminnan päättyminen 
Perustamisvaiheen keskeisistä henkilöistä kommunisti Karl Marx ja kollektivisti, anarkisti Mihail Bakunin ajautuivat voimakkaisiin erimielisyyksiin aatteellisissa kysymyksissä, mikä halvaannutti internationaalin työskentelyä. Bakunin kannatti valmistautumista valtiovaltaa vastaan suunnattuun aseelliseen kumoukselliseen toimintaan salaliitoksi muutettavan Kansainvälisen työväenliiton tuella, mitä Marx vastusti. Marxin mielestä toimiva yhteistyöjärjestö voitiin luoda vain demokraattisen joukkojärjestön periaatteen ja kansanvaltaisen, kaikkien työväenpuolueiden ja ryhmien välisen yhteistyön pohjalle. Bakuninin näkemystä tukivat Espanjan ja Italian vallankumouksellinen älymystö ja Juran alueen kellotyöläiset. Marx puolestaan etsi tukea omalle kannalleen saksalaisista, englantilaisista ja ranskalaisista työläisistä. Pariisin kommuunin kukistuminen vuonna 1871 johti Ranskan työväenliikkeen lamaantumisen, mikä Marxin ja Bakuninin erimielisyyden ohella heikensi Kansainvälistä työväenliittoa. 

Vuoden 1872 Haagin kongressissa syntyi kiivas yhteenotto Marxin kannattajien ja Bakuninin ystävien välillä. Kongressi päättyi Bakuninin tappioon, ja hänet erotettiin internationaalista. Haagin kongressin jälkeen anarkistit erosivat internationaalista ja perustivat vielä samana vuonna Anarkistisen internationaalin. Ensimmäisen internationaalin toiminta hiipui vähitellen, ja se lakkautettiin 1876. Seuraajaksi perustettiin Toinen internationaali vuonna 1889.

Lähteet

 Aiheesta muualla 

 1864-1876 - Ensimmäinen internationaali

Luokka:Työväenliike
Luokka:Sosialismin historia
Luokka:Kansainväliset vasemmistolaiset järjestöt