Elsa Turakainen

Elsa Mercedes Turakainen () oli suomalainen näyttelijä. Hän teki huomattavan uran Helsingin Kansanteatterissa, joka alkoi vuonna 1965 toimia nimellä Helsingin kaupunginteatteri. Niin teattereissa kuin valkokankaillakin Turakainen saavutti taiteellisia voittoja tiheä­tunnelmaisissa, dramaattisissa rooleissa kuten myös tulkinnoissaan koomisista ”kansan­nais­tyypeistä”. Eräitä rooleja hän näytteli sekä puhe­teatterissa että elo­kuvissa. Niitä on muun muassa professorskan osa teoksessa Ruma Elsa.

Elo­kuva­taiteessa Turakainen – ystävien kesken ”Turri” – tunnettiin varsinkin lukuisista äiti-rooleistaan. Aikakirjoihin ovat jääneet eritoten Aino Suominen eli Suomisen perhe -elo­kuva­sarjan äiti ja jyhkeän matriarkaalinen Loviisa Edvin Laineen ohjaamissa Niskavuori-elo­kuvissa. Näyttämö­taiteessa Turakainen painotti inhimillisen yhteyden mahtia, ja hänen näyttelijän­työtään luonnehdittiin groteskin parodiseksi. Elo­kuvissa hänen roolinsa vaihtelivat äiti­hahmoista iloisiin kaupunkilais­rouviin ja akka­tyyppeihin. Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1955.

 Ura 
 Alkuvaiheet 

Elsa Turakainen syntyi ensimmäisen sorto­kauden aikana Suomen suuri­ruhtinas­kunnan pää­kaupungissa kauppias Oskar Viljam Turakaisen ja Anna Matilda Rosen­bergin perheeseen.Teatterin maailma 1965, s. 391 Turakainen opiskeli ensin laulun­opettajaksi, mutta isä-Oskarin kehotuksesta hakeutui Suomen Näyttämöopistoon, jossa hän opiskeli 1926–1928. Hän teki 1930-luvulla useita opinto­matkoja Ruotsiin ja Keski-Eurooppaan.Teatterin maailma, s. 237, 238. Turakainen toimi lisäksi plastiikan opettajana Viipurin Näyttämöopistossa 1930–1933.

Turakaisen näyttelijän­ura alkoi oopperasta Kaarle-kuninkaan metsästys, jossa hän näytteli nimiroolin. Hänen ensimmäinen teatteri­kiinnityksensä oli Viipurin Näyttämö 1928–1934, missä hän saavutti niin sanotun first ladyn aseman.Valo­kiilassa näyttelijä, s. 94, 95 Turakainen näytteli muun muassa Leo Tolstoin näytelmässä Ylös­nousemus, jossa hänellä oli Katinkan rooli. Viipurista hän siirtyi Tampereen Teatteriin kaudeksi 1934–1937.

 Helsingin Kansanteatterin kausi 

Turakainen aloitti 1937 työnsä Helsingin Kansanteatterissa, josta hän jäi eläkkeelle 1974. Sinä aikana teatterin nimi vaihtui ensin Kansanteatteri-Työväenteatteriksi ja myöhemmin Helsingin kaupunginteatteriksi. Pää­kaupunkilais­teatterissa Turakaisella oli pääosat muun muassa Hella Wuoli­joen näytelmissä Justiina ja Vihreä kulta. Näytelmässä Tulitikkuja lainaamassa hän tulkitsi Ihalaisen emännän osan. Lisäksi Turakaisen taiteellisiin saavutuksiin kuuluivat kuningatar Gertrude näytelmässä Hamlet ja Markurellien perheen rouva Markurell, jota on luonnehdittu yhdeksi hänen parhaista suorituksistaan. Komediassa Ruma Elsa hän teki onnistuneen tulkinnan lemmen­kipeästä professorin leskestä vasta­näyttelijänään Arvo Lehesmaa.

Tragediennena Turakainen saavutti voiton muun muassa Franz Grillparzerin runo­muotoisessa näytelmässä Meren ja lemmen aallot, jossa hän näytteli maallisen ja taivaallisen välissä taisteluaan käyvää papitar Heroa. August Strindbergin Aave­sonaatissa Turakainen näytteli muumiota ja Lauri Kokkosen näytelmässä Laahus hän puolestaan tulkitsi verevän kukka­kauppiaan roolin. Niska­vuoren Loviisa-emäntää Turakainen esitti näytelmissä Niska­vuoren Heta ja Entäs nyt, Niskavuori.

Turakaisen näyttämö­tehtäviä olivat edellä mainittujen ohella muun muassa:Teatterin maailma 1965, s. 391, 392

 Katon rajassa (rooli: Germaine)
 Kaunis Veera (Tolka)
 Kissat (Magda)
 Kulta vai kunnia (neiti Nobel­mann)
 Kun lesket lempivät (Suso)
 Kuolleet sielut (leskirouva Korobotska)
 Laita­puolella (Anna)
 Laulu valkoiselle miehelle (Mamma Henry)
 Pygmalion (Eliza)
 Regina von Emmeritz (Regina)
 Sade (Sadie)
 Sisään­pääsy­tutkinto (Lude)
 Vanhan naisen vierailu (Claire)
 Vihreä papu­kaija (Irene Blake Holt)

 Elokuvaura 

Turakaisen elo­kuva­ura alkoi sisällis­sotaan sijoittuvasta mykkäelokuvasta Miekan terällä (1928). Hän näytteli ensimmäisen elo­kuva­roolinsa maalais­tyttönä Helsingin Sanomien mukaan ”elävästi, uskottavasti ja koruttoman luontevalla tavalla”. Kymmenen vuoden tauon jälkeen Turakainen esiintyi noin 60 elo­kuvassa suomalaisen elo­kuvan kulta­kaudelta lähtien aina vuoteen 1979.

Turakainen näytteli Aino Suomista kaikissa kuudessa Suomisen perhe -elo­kuvassa. 1940-luvulla yleisö samaisti hänet voimakkaasti Ainon osaan, kuten myös Lasse Pöysti ja Maire Suvanto samaistettiin Suomisen perheen lapsi­hahmoihinsa. Edvin Laineen elo­kuvissa Niskavuoren Aarne ja Niskavuori taistelee Turakainen näyttelee vahvoin vedoin suurtilan vanhaa emäntää Loviisa Niska­vuorta. Elo­kuvassa Opri hän tulkitsi liikunta­kyvytöntä Akvi­liina-kunnia­mummoa, joka on kolmesta kohtalo­toverista kaikkein äkäisin. Suoritus palkittiin Jussi-patsaalla. 

Eräs Turakaisen kepeistä filmi­rooleista oli elo­kuvassa Pekka ja Pätkä miljonääreinä, jossa hän näytteli leski­rouvaa, kauppa­neuvoksetar Gunilla Lillukkaa, joka viettelee Pätkää. Vahvasti karrikoidut hienosto­rouvat saivat Turakaisesta väkevän tulkitsijansa myös esimerkiksi komedioissa Ruma Elsa (1949) ja Älä nuolase... (1962). Yksi hänen kiitetyimpiä rooli­suorituksiaan oli ärhäkkä naapuri Saariska elo­kuvassa Musta rakkaus (1957). Jack Witikan ohjaamassa Aapeli-filmatisoinnissa Pikku Pietarin piha (1961) Turakainen näytteli Jormalaisten talouden­hoitaja Karoliinaa.

Turakaisen viimeiset elo­kuva­roolit olivat maa­seudun naisia. Laineen Väinö Linna -filmatisoinneissa Täällä Pohjan­tähden alla sekä Akseli ja Elina hänellä oli sivu­osa Leppäsen Hennana. Leppäskän rooli poikkesi merkittävästi Turakaiselle ominaisista hienosto­rouvan rooleista, kuten myös vahvaa murretta puhuva kursailematon Sammal­suon Maija vuoden 1979 elo­kuvassa Ruskan jälkeen. Turakainen itse koki niin suuret kuin pienetkin tyyppi­roolit omikseen, mutta totesi haastattelussa olleensa Suomisen perheen äitinä ”eniten itseään”. Hän painotti myös, että sanomaltaan vakuuttavan käsi­kirjoituksen avulla pienestäkin roolista saa luotua hyvän. Esi­merkkinä hän mainitsi osansa ruhtinattarena elo­kuvasta Kaunis Veera (1950).

 Kuunnelmat 

Radiossa Turakaisen iki­muistoinen rooli on Hanna Harva­hammas Noita Nokinenä -kuunnelmissa.

 Yksityiselämä 

Turakaisen avio­puoliso oli näyttelijä Artturi Laakso vuodesta 1935 aina tämän kuolemaan vuonna 1976. Paris­kunnalla oli yksi tytär, vuonna 1936 syntynyt Varpu. Turakainen kävi mielellään teatterissa myös vapaa-aikanaan. Hän viihtyi koti­oloissa ja suorastaan rakasti saunomista. Hänen luonnettaan on kuvailtu valoisaksi.

Elsa Turakainen kuoli 87-vuotiaana Helsingissä 7. helmi­kuuta 1992. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon.

 Filmografia 

 Vuosi Elokuva Rooli 1928  Miekan terällä  Marja Tanhua 1939  Seitsemän veljestä  Männistön Venla Punahousut  rouva Alma Korpio 1941  Suomisen perhe  äiti, Aino Suominen 1942  Suomisen Ollin tempaus Oi, aika vanha, kultainen...!  Agnes Kataja 1943   Tyttö astuu elämään  kanslialotta Syntynyt terve tyttö  talon­miehen rouva Synnitön lankeemus  Sofia Blom, Ailin täti Suomisen taiteilijat  äiti, Aino Suominen Varuskunnan ”pikku” morsian  Kaisa Kankkunen, koti­apulainen 1944  Sylvi  Alma Halling, Viktorin sisar Suomisen Olli rakastuu  äiti, Aino Suominen 1945  Tähtireportterit tulevat  nainen Mr. Brownin juhlissa Suomisen Olli yllättää  äiti, Aino Suominen Matkalla seikkailuun  keskus­neiti Lehtonen, Fredrikin sisar 1947  Kultamitalivaimo  toimittaja ”Pampula” 1948  Toukokuun taika  kauppa­neuvoksetar Adler­feldt Onnen-Pekka  Hedvig Björn Neljästoista vieras  musteri 1949  Ruma Elsa  Vivi Kassel Prinsessa Ruusunen  kehrääjä-Liisa Isäntä soittaa hanuria  Josefiina Pakarinen, tivoli­taiteilija 1950  Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta  ruhtinatar Tolka Prtsjenski 1951  Kenraalin morsian  matka­kirjailija Sofia Tissari, ”Tussari”

 Vuosi Elokuva Rooli 1952  Noita palaa elämään  Leena, karjakko Lännen lokarin veli  Hilkka Komppanian neropatit  everstinna Hilda Kantola 1954  Opri  Akvi­liina Niskavuoren Aarne  Loviisa, Niska­vuoren vanha emäntä Kunnioittaen   Kasarmin tytär  rouva Viiki, sotilaskodin johtajatar 1957  Vääpeli Mynkhausen  neiti Maalin, talouden­hoitaja Pikku Ilona ja hänen karitsansa  rouva Orpana Niskavuori taistelee  Loviisa, Niska­vuoren vanha emäntä Musta rakkaus  Saariska 1958  Pekka ja Pätkä miljonääreinä  kauppa­neuvoksetar Gunilla Lillukka 1959  Vatsa sisään, rinta ulos!  Hildur, sisä­oppi­laitoksen rehtori Taas tapaamme Suomisen perheen  äiti, Aino Suominen 1960  Skandaali tyttökoulussa  neiti Hilja Eufrosyne Forslund Myöhästynyt hääyö  Lilli Sorjanen, anoppi 1961  Pikku Pietarin piha  Karoliina 1962  Pinsiön parooni  Lyyti Holopainen, oik. Saara Lydia Lind­fors Älä nuolase...  kreivitär Agda von Sadel­heim 1963  Turkasen tenava!  Maijan äiti 1966  Johan nyt on markkinat!  rouva Lilje­ström, Heikki Liljan äiti 1968  Täällä Pohjan­tähden alla  Leppäsen Henna 1973  Pohjan­tähti 1977  Viimeinen savotta  Havukan Reeta 1979  Ruskan jälkeen  Maija Sammal­suo

 Lähteet 






 Viitteet 

 Aiheesta muualla 


 Kaksi viipurilaista näyttelijää, joista ensi syksynä tulee tamperelaisia. Elsa Turakainen. Artturi Laakso, Aamulehti, 10.06.1934, nro 153, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Luokka:Suomalaiset näyttelijät
Luokka:Pro Finlandia -palkitut
Luokka:Jussi-palkinnon saajat
Luokka:Vuonna 1904 syntyneet
Luokka:Vuonna 1992 kuolleet