Airokala

Airokala (Regalecus glesne) 6–8 metrin pituinen ja ruumiltaan litteän nauhamainen syvänmeren kala. Se on yksi maailman pisimmäksi kasvavista kalalajeista. 

 Ulkonäkö ja koko 
Airokala on aikuisena tavallisesti 6–8 metrin pituinen ja ruumiltaan litteän nauhamainen syvänmeren kala. Suurimmat dokumentoidut yksilöt ovat olleet 11 metrin ja 272 kilogramman kokoisia, mutta jopa 17 metrin pituisia yksilöitä on löydetty. 

pienoiskuva|left|300px|Airokalan mittasuhteet. Kuvassa vuonna 1996 Kaliforniassa rannalle ajautunut yksilö.http://www.thailandroad.com/trevor/naga.html
pienoiskuva|250px
Airokalan muutama ensimmäinen selkäruoto on pidentynyt silmiinpistäväksi harjaksi, ja sen punainen selkäevä on lähes ruumiin pituinen. Rintaevät ovat myös nauhamaisesti pidentyneet. Kalan ruumis on hopeansinenhohtoinen, tummien täplien ja mustien viirujen kirjoma.

 Levinneisyys 
Airokala esiintyy kaikissa lämpimissä merissä, myös Välimeressä.

Sen arvioidaan elävän 20–200 metrin syvyydessä.

 Elintavat 
Lajin elintavoista tiedetään niukasti. Tiedot perustuvat lähinnä rantaan ajautuneisiin yksilöihin.  Ruokavalio koostuu pienistä kaloista, kalmareista ja äyriäisistä. Airokalan on havaittu syövän pystyasennossa, pää pintaa kohti. Tällä tavoin kala oletettavasti havaitsee saaliinsa ääriviivat. Ruokaillessa se liikkuu vertikaalisesti, ruumis suorassa, muodostamalla selkäevällä aaltomaista liikettä.

Airokalan tiedetään pystyvän tarvittaessa autotomiaan eli itsetypistykseen, jossa osa ruumiin takaosasta irrotetaan. Tämä voi tapahtua useita kertoja kalan elinaikana, eikä se ilmeisesti vahingoita tärkeitä sisäelimiä. 

Heinäkuussa 2008 tutkijat onnistuivat luultavasti ensimmäistä kertaa kuvaamaan elävää yksilöä kauko-ohjattavia sukellusaluksia käyttämällä. Yksilön arvioitiin olevan noin 5–10 metriä pitkä.http://news.bbc.co.uk/earth/hi/earth_news/newsid_8501000/8501251.stm

Monella kielellä airokalaa kutsutaan ”sillikuninkaaksi”. Suomeksi sillikuningas tarkoittaa kuitenkin kokonaan toista kalalajia.

Lähteet

 K. E. Carpenter, ed. (2002) The living marine resources of the western central atlantic. Volume 2: Bony fishes part 1. United Nations, Food and agriculture organization. 

 Viitteet 

Luokka:Kiiltolahnakalat