Disinformaatio

Disinformaatio (< ven. dezinformatsijadisinformation etymonline) on tarkoituksellisen harhaanjohtavaa tai väärää informaatiota, jota jakamalla pyritään vaikuttamaan vastaanottajan toimintaan tai mielipiteisiin. Disinformaatio on usein valheellista, mutta sitä voi olla sellainenkin sinänsä todenmukainen tieto, jonka tarkoitus on antaa vastaanottajalle tavalla tai toisella virheellinen kuva asioista.

Maailman talousfoorumin vuoden 2025 riskiraportissa disinformaatio ja misinformaatio todettiin maailman suurimmaksi lyhyen aikavälin uhkatekijäksi.

Etymologia
Sana disinformaatio tulee tiettävästi venäjän kielen sanasta dezinformatsija (дезинформация; ensimmäinen löydetty kirjallinen käyttö venäjässä vuodelta 1949). Venäjästä sana on omaksuttu muihin kieliin. Sanan osien alkuperä on latinan kielessä, dis+informatio, ’epätieto’.

Käyttö
Disinformaatiota voi olla esimerkiksi valtiollinen propaganda, valheellinen poliittinen ja kaupallinen mainonta, Internet-huijaukset, peukaloidut valokuvat, väärennetyt asiakirjat tai kartat, tai manipuloidut Wikipedia-artikkelit.

Disinformaation levittäminen yhdistetään usein hallituksiin ja sotavoimiin. Esimerkiksi toisessa maailmansodassa liittoutuneet tuottivat harhaanjohtavia radiolähetyksiä, jotta akselivallat eivät osaisi odottaa Normandian maihinnousua. Disinformaation käyttö on voimistunut erityisesti 2000-luvun Venäjällä, jossa kerrotaan olevan tähän tarkoitukseen perustettuja ”trollitehtaita”. Euroopan unioni on käynyt taisteluun Venäjän disinformaatiota vastaan julkaisemalla säännöllisesti katsausta venäläisestä disinformaatiosta.

Myös sanomalehdissä julkaistaan toisinaan keksittyjä uutisartikkeleita, ja tunnetutkin kustantamot ovat julkaisseet keksittyjä elämäkertoja.

Disinformaatiota jaellaan usein laajalle yleisölle sanomalehtien, television ja Internetin kautta. Näin toimivat etenkin hallitukset ja mainostajat. Disinformaation kohteena ovat yleensä ihmiset ja ihmisryhmät, mutta disinformaatiota voidaan levittää www-sivuilla myös esimerkiksi hakurobottien harhauttamiseksi. Joskus disinformaatiota ei esitetä suoraan tarkoitetulle kohteelle, vaan hänen odotetaan saavan sen kuuntelemalla salaa.

 Vastatoimenpiteet 
Disinformaatiota vastaan voidaan käydä tuottamalla sen vastapainoksi oikeellista tietoa, kouluttamalla median käyttäjät erottamaan disinformaatio todenmukaisesta tiedosta, määräämällä disinformaatio poistettavaksi, tai rankaisemalla disinformaation levittäjiä.

Moni maa on kriminalisoinut disinformaation levittämisen. Kreikassa tuli joulukuussa 2021 voimaan laki, joka kriminalisoi disinformaation levittämisen koronaviruspandemiaan liittyen. Enimmäisrangaistus tästä rikoksesta on viiden vuoden vankeus. Myös muun muassa Etelä-Afrikka ja Malesia ovat kriminalisoineet pandemiaan liittyvän disinformaation ja valeuutisoinnin. Turkissa hyväksyttiin lokakuussa 2022 laki, jonka mukaan disinformaation levittäminen voi johtaa enimmillään kolmen vuoden vankeusrangaistukseen.

Yhdistyneet kansakunnat ja alueelliset ihmisoikeusryhmät julistivat vuonna 2017 disinformaation levittämisen kriminalisoivat lait ilmaisunvapauden vastaisiksi, sillä disinformaatio määritellään näissä laeissa epämääräisesti ja tulkinnanvaraisesti.

 Katso myös 
 Internet-sensuuri

 Lähteet 

Kirjallisuutta
 Lehtinen, Aki Petteri: ”Uutistekstin totuudenmukaisuus: Kuinka journalismi kiinnittyy todellisuuteen”. Teoksessa  Vapaasti luettavissa

Aiheesta muualla
Disinformation, Learning. British Library. 
Esimerkkidokumentti EU:n kirjaamasta Venäjän disinformaatiosta.  (PDF)
 Jantunen, Saara: PsyOppia somessa – kuinka rasismista tuli strategista . Sotilasaikakauslehti 10/2016. (PDF)

Luokka:Propaganda
Luokka:Psykologinen sodankäynti
Luokka:Valheet