Jim Crow -lait

Jim Crow -lait () olivat Yhdysvaltojen etelävaltioissa Yhdysvaltain sisällissodan jälkeen rotuerottelua ylläpitäneitä lakeja, joiden tarkoitus oli estää mustaa väestöä saamasta poliittista ja taloudellista valtaa valkoisten eteländemokraattien hallitsemissa osavaltioissa. Lait saivat alkunsa 1870-luvulla ja olivat voimassa 1960-luvun puoliväliin saakka.

Jim Crow -lait perustuivat juridisesti Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuonna 1896 antamaan päätökseen Plessy vastaan Ferguson. Päätöksen mukaan Louisianan osavaltion laki, joka sääti mustille ja valkoisille tarkoitetut erilliset mutta yhdenvertaiset tilat rautatieliikenteessä pakollisiksi, ei ollut perustuslain vastainen. Päätös muodosti osavaltioiden ja paikallishallintojen rotuerottelukäytäntöjen juridisen perustan aina vuoteen 1954 asti, jolloin korkein oikeus kumosi sen päätöksellä Brown vastaan Topekan koululautakunta. Tämän yksimielisen (9–0) päätöksen mukaan rotuerottelu on perustuslain neljännentoista lisäyksen vastainen. Neljästoista lisäys takaa kaikille kansalaisille yhtenäisen kohtelun lain edessä.

 Termin alkuperä 
Jim Crow -nimitys tulee Thomas D. Ricen vuonna 1828 tekemästä ”Jump Jim Crow” -pilkkalaulusta, jota tämä esitti kiertolaislauluesityksessään, joka sai menestystä ja runsaasti jäljittelijöitä. Vaikka näytösten halventavuus vähenikin myöhempinä vuosikymmeninä, ”Jim Crow” oli jo vuonna 1838 rasistinen haukkumasana ja se oli tuoreessa muistissa vielä 1870-luvulla, jolloin kyseisiä lakeja alettiin säätää. Termi ”Jim Crow -laki” esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1904 Dictionary of American Englishissa. Nimitystä oli käytetty kuitenkin yleisesti jo ainakin vuodesta 1890 lähtien.

 Jim Crow -lait ja rotusyrjintä 
pienoiskuva|John T. McCutcheonin karikatyyri vuodelta 1904 valkoisten ja mustien erillisistä mutta ”yhdenvertaisista” junanvaunuista.
pienoiskuva|Yksinomaan valkoisille tarkoitettu ravintola Ohion Lancasterissa 1938.
Jim Crow -lakien perusteella mustalla väestöllä oli erilliset mutta ”yhtäläiset” oikeudet (separate but equal). Todellisuudessa lait olivat osa järjestelmällistä rotusyrjintää, jolla rajoitettiin mustan väestön tavallista elämää. Pääosin ne pyrkivät erottamaan mustan väestön valkoisesta muun muassa kouluissa ja useimmissa julkisissa paikoissa, erityisesti junissa ja busseissa. Vuonna 1914 jokaisessa etelävaltiossa oli Jim Crow -lakeja. Lait vaikuttivat arkielämän kaikkiin puoliin: esimerkiksi vuonna 1930 Alabaman Birminghamissa valkoiset ja värilliset eivät saaneet pelata keskenään dominoa tai tammea. 

Eri osavaltioiden Jim Crow -lait kielsivät muun muassa:

 mustaa parturia leikkaamasta valkoisten naisten hiuksia
 hautaamasta mustia ja valkoisia samalle hautausmaalle
 opettamasta mustia ja valkoisia lapsia samassa koulussa
 tarjoilemasta alkoholia mustille ja valkoisille samassa ravintolassa

Myös sukupuoliyhteys mustien miesten ja valkoisten naisten välillä oli kielletty ja sitä pidettiin juridisesti raiskauksena. Lakien noudattamista valvottiin väkivallalla ja sen uhalla, ja niiden noudattamatta jättäminen vaaransi työpaikan, kodin ja jopa hengen. Mustilla ei juuri ollut mahdollisuuksia saada oikeutta väkivallan kohteeksi jouduttuaan, koska poliisi ja oikeuslaitos oli valkoisten hallitsema.

Väkivalta oli keskeinen Jim Crow -lakien sosiaalisen kontrollin väline ja sen äärimmäinen muoto oli mustien lynkkaukset. Monien valkoisten aikalaisten mukaan lynkkaukset olivat välttämätön lisä oikeuslaitokselle, vaikka ne olivatkin epämiellyttäviä. He uskoivat mustien olevan taipuvaisia väkivaltaisiin rikoksiin, erityisesti valkoisten naisten raiskauksiin. Lynkkauksia tutkineen Arthur Raperin mukaan noin kolmasosa lynkatuista oli syyttömiä. Lynkkauksen kohteeksi mustat joutuivat yleensä vaadittuaan kansalaisoikeuksia, rikottuaan Jim Crow -sääntöjä tai rotumellakoiden jälkipuinnissa.

Ruotsalaisen Gunnar Myrdalin Carnegie-säätiön toimeksiannosta vuonna 1944 julkaisema tutkimus An American Dilemma: The Negro Problem and Modern Democracy käsitteli mustien ihmisoikeuksien toteutumisen ongelmaa Yhdysvalloissa. Tutkimus teki Jim Crow -laeista ja niitä ylläpitäneistä osavaltioista kansallisen häpeäpilkun.

 Lakien kumoaminen 
Vuonna 1954 Yhdysvaltain korkein oikeus kumosi päätöksen Plessy vastaan Ferguson päätöksellä Brown vastaan Topekan koululautakunta, jonka mukaan rotuerottelulait olivat Yhdysvaltain perustuslain 14. lisäyksen vastaisia. Päätös käynnisti Yhdysvalloissa koulutusjärjestelmän ja yleisemmän yhteiskunnallisen uudistuksen ja toimi innoittajana kansalaisoikeusliikkeen syntymiselle. Kansalaisoikeusliikkeen järjestämä Montgomeryn bussiboikotti ja sitä seuranneet mielenosoitukset vaikuttivat myös Jim Crow -lakien kumoamiseen. Yhdysvaltain liittovaltion lakiin lisättiin lopulta vuonna 1964 kansalaisoikeuslaki (Civil Rights Act) ja äänioikeuslaki (Voting Rights Act) vuonna 1965.

 Katso myös 
 Kansakunnan synty
 Martin Luther King, Jr.
 Ku Klux Klan
 Rosa Parks
 Harriet Tubman
 Guinn vastaan Yhdysvallat

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Jim Crow Museum of Racist Memorabilia. 

Luokka:Afroamerikkalaisuus
Luokka:Rasismi Yhdysvalloissa
Luokka:Yhdysvaltain alkuperäiskansat
Luokka:Yhdysvaltain historia
Luokka:Yhdysvaltain laki