Mata Atlântica

Brasilian rannikkosademetsä eli Mata Atlântica on sademetsäalue Brasilian itärannikolla. Siihen kuuluu myös alueita Argentiinasta ja Paraguaysta.

 Alue 
Alun perin Mata Atlântican pinta-ala oli arviolta 1,4 miljoonaa neliökilometriä, mutta vuosisatojen ajan jatkuneiden hakkuiden seurauksena siitä on jäljellä 11.4 - 16 % laskutavasta riippuen. Sademetsä on hyvin pirstoutunut: yli 80 % jäljellä olevista metsäsaarekkeita on alle 50 ha kokoisia, välimatkat metsäsaarekkeiden välillä ovat pitkiä (keskimäärin 1440 metriä) ja ainoastaan 9 % jäljelläolevasta sademetsästä on suojeltu. Sademetsä koostuu kahdeksasta ekoalueesta, jotka on määritelty lajien esiintymisalueiden perusteella. Entisen sademetsän alueella sijaitsevat Brasilian miljoonakaupungit São Paulo ja Rio de Janeiro, joissa asuu 70 % Brasilian väestöstä. Alueella on myös laajoja viljelmiä ja eukalyptusplantaaseja.

 Luonto 
Mata Atlânticassa on yhden hehtaarin alueelta löydetty 450 puulajia, mikä on enemmän kuin esimerkiksi Saksassa. Alueen lajisto on erittäin rikasta, Mata Atlântica kuuluukin luonnon monimuotoisuuskeskuksiin. Mata Atlântica on yksi tutkituimpia trooppisia ekosysteemejä. Sieltä on esimerkiksi havaittu yli 3000 puulajia, 98 lepakkolajia, 94 suurta tai keskikokoista nisäkäslajia, yli 2000 epifyyttilajia, 26 kädellislajia, 528 sammakkoeläinlajia, 124 piennisäkäslajia ja yli 800 lintulajia. Alueen luontotyyppejä ovat trooppiset ja subtrooppiset metsät merenpinnan tasosta 2 000 metriin asti.

 Suojelu ja uhat 
Brasilian hallitus kielsi Mata Atlântican hakkuut 1990-luvulla, mutta pienimuotoisia hakkuita tehdään laittomasti yhä. Sademetsän äärimmäinen pirstoutuneisuus uhkaa luonnon monimuotoisuutta monella tavalla. Metsien sirpaloitumisen takia eläimet ovat jääneet eristyksiin pieniin metsäsaarekkeisiin. Monet lajit ovat vaarassa kuolla pois, kun muualta ei saada uutta geneettistä materiaalia. Lajien väliset vuorovaikutussuhteet, kuten puiden siementen levitys eläinten toimesta, ovat myös vaarassa, kun eläimet häviävät pienistä metsäsaarekkeista.

Suojelu, lajien palautukset luontoon ja alueiden metsittäminen voivat vähentää lajien sukupuuttouhkaa alueella. Tämä on auttanut erityisesti kultaleijona-apinaa, joka on tehokkaan suojelun ansiosta runsastunut 1970-luvun 200 yksilöstä 1 000 yksilöön luonnossa. Myös jotkin muut lajit, kuten muriki-apina ja alagoasinhokko-lintu ovat elpymässä.

Alueelle on perustettu useita suojelualueita, jotka kuuluvat UNESCOn maailmanperintöluetteloon.

 Katso myös 
 Cerrado
 Amazonin sademetsä

 Lähteet 

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

 The Nature Conservancy
 UNESCO

Luokka:Brasilian maantiede
Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Brasiliassa
Luokka:Etelä-Amerikan metsät