Maureen O’Hara

Maureen O’Hara (oik. Maureen FitzSimons, ) oli irlantilainen näyttelijä.

 Ura 

O’Hara teki urallaan usein töitä ohjaaja John Fordin ja pitkäaikaisen ystävänsä John Waynen kanssa. Hänen ensimmäinen suuri elo­kuvansa oli Jamaica Innin rannikkorosvot (1939), jonka ohjasi Alfred Hitchcock. Samana vuonna hän näytteli Esmeraldan roolin elo­kuvassa Notre Damen kellon­soittaja. Hän näytteli John Fordin ohjaamassa elo­kuvassa Vihreä oli laaksoni (1941), joka voitti parhaan elo­kuvan Oscarin vuonna 1941.

O’Hara puhui sujuvasti iiriä ja käytti sitä elo­kuvissa Vaitelias mies (1952), Suuri paraati (The Long Gray Line, 1954) ja Äitini on naiseni (Only the Lonely, 1991). Hänen muihin tunnettuihin elo­kuviinsa kuuluu muun muassa Rio Grande (1950).

O’Hara lopetti näyttelijän­uransa 1970-luvun alussa, mutta palasi näyttelemään 1990-luvun alussa. Vuonna 1991 hän esiintyi Äitini on naiseni -elo­kuvassa John Candyn ja Ally Sheedyn kanssa. Hänen viimeinen televisio­työnsä oli televisio­elo­kuva The Last Dance yhdessä muun muassa Eric Stolzin kanssa. Vuonna 2014 O’Haralle myönnettiin Oscar-kunnia­palkinto.

 Yksityiselämä 

O’Hara oli naimisissa kolme kertaa, ja hänellä oli yksi lapsi.

 Filmografia 

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Maureen O’Hara Magazine 
 Maureen O’Hara (muisto­kirjoitus) Helsingin Sanomat
 Maureen O’Hara Notable Names Data­basessa 

Luokka:Hollywood Walk of Fame
Luokka:Irlantilaiset näyttelijät
Luokka:Vuonna 1920 syntyneet
Luokka:Vuonna 2015 kuolleet