Stellan Skarsgård

Stellan John Skarsgård (s. 13. kesäkuuta 1951 Göteborg) on ruotsalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan yhteistyöstään ohjaaja Lars von Trierin kanssa elokuvissa Breaking the Waves (1996), Dancer in the Dark (2000), Dogville (2003), Melancholia (2011) ja Nymphomaniac (2013). Skarsgårdin varhaisiin englanninkielisiin rooleihin lukeutuvat Olemisen sietämätön keveys (1988), Punaisen lokakuun metsästys (1990), Will Hunting (1997), Ronin (1998) ja Kuningas Arthur (2004). Hänet on palkittu muun muassa Golden Globella, minkä lisäksi hän on ollut ehdolla Primetime Emmy- ja Critics’ Choice -palkintojen saajaksi.

Skarsgård on sittemmin näytellyt menestyksekkäissä elokuvissa, kuten Pirates of the Caribbean: Kuolleen miehen kirstu (2006) ja Pirates of the Caribbean: Maailman laidalla (2007). Hän on näytellyt myös musikaalissa Mamma Mia! (2008), trillerissä Enkelit ja demonit (2009) sekä neo-noir-trillerissä The Girl with the Dragon Tattoo (2011). Hän esitti tohtori Erik Selvigia viidessä Marvel Cinematic Universe -elokuvassa alkaen elokuvasta Thor (2011) ja näytteli paroni Harkonnenia Denis Villeneuven kaksiosaisessa Dyyni-filmatisoinnissa (Dyyni, 2021 ja Dyyni: Osa kaksi, 2024). Roolistaan ikääntyvänä, entisaikoina juhlittuna elokuvantekijänä elokuvassa Sentimental Value (2025) Skarsgård voitti parhaan miessivuosan Golden Globe -palkinnon.

Hänet tunnetaan myös televisiotyöstään Boris Štšerbinana HBO:n minisarjassa Chernobyl (2019), josta hän sai parhaan miessivuosan Golden Globe -palkinnon (sarja, minisarja tai televisioelokuva) sekä Primetime Emmy -ehdokkuuden. Lisäksi hänet tunnetaan Luthen Raelin roolista Tähtien sodan maailmaan sijoittuvassa poliittisessa vakoojatrillerisarjassa Andor (2022–2025).

 Elämäkerta 
Stellan Skarsgård syntyi Göteborgissa 1951 ja kasvoi Malmössä. Hänen vanhempansa ovat Gudrun Larsson ja Jan Skarsgård.

Skarsgårdin ura näyttelijänä alkoi jo 14-vuotiaana, kun hän esiintyi Malmössä Teater 7:n tuotannoissa Peppi Pitkätossu ja Den stora lokomotivjakten. Hän sai sen jälkeen joitakin lapsirooleja Malmön kaupunginteatterista. Skarsgård sai nuorisoidolin aseman nimiroolistaan televisiosarjasta Bombi Bitt och jag (1968). Hänen veljensä oli lähettänyt sekä itselleen että veljensä puolesta hakemuksen koekuvauksiin.

Skarsgård näytteli vuosina 1968 ja 1969 sekä Malmön että Helsingborgin kaupunginteatterissa. Hän oli vuonna 1970 kiinnitettynä Uppsalan kaupunginteatteriin ja työskenteli vuosina 1970–1973 Tukholman kaupunginteatterissa. Hän näytteli vuosina 1972–1988 säännöllisesti Kuninkaallisessa draamateatterissa, missä hänen näytelmiinsä kuuluivat muun maussa Vita rum (1988) sekä August Strindbergin Uninäytelmä (1986) ja Mestari Olavi (1988).

Skarsgårdin 1970-luvun elokuvaroolit olivat monet varsin heikkotasoisia. Hän näytteli muun muassa Torgny Wickmanin ohjaamissa elokuvissa Anita – raportti 17-vuotiaasta nymfomaanista (1973) ja Nauti minusta (1974). Ensimmäisessä hän esitti psykologian oppilasta, joka yrittää parantaa nymfomaanin, ja toisessa salaperäistä nuorukaista. Skarsgård on sanonut myöhemmin, että ajan elokuvista hän kuitenkin katuu vain Vilgot Sjömanin Tabua (1977), jonka hän uskoo aiheuttaneen hänelle vuosiksi kamerapelkoa.

Skarsgårdin paluuelokuva oli Yksinkertainen murhaaja (1982). Hän sai elokuvasta Berliinin elokuvajuhlien parhaan miesnäyttelijän Hopeisen karhun ja parhaan miespääosan Guldbaggen. Skarsgårdin seuraavia pohjoismaisia elokuvia olivat muun muassa Hip hip hurraa (1987), jossa hän näytteli Peder Severin Krøyeriä, ja Hyvää iltaa, herra Wallenberg (1990), jossa hän näytteli diplomaatti Raoul Wallenbergiä. Skarsgård oli Jan Guilloun luoma vakooja Carl Hamilton elokuvissa Peitenimi Coq Rouge (1989) ja Demokraattinen terroristi (1992). Skarsgård palkittiin 1990 toisen kerran miespääosan Guldbaggenilla. Hän sai sen elokuvista Peitenimi Coq Rouge ja Kvinnorna på taket.

Skarsgårdin ensimmäinen yhdysvaltalainen elokuva oli Olemisen sietämätön keveys (1988), jossa hänellä oli vain pieni osa. Hänen ensimmäinen merkittävä Hollywood-roolinsa oli venäläisen sukellusvenekapteenin osa elokuvassa Punaisen lokakuun metsästys (1990). Skarsgårdin kansainvälinen maine sai nostetta Lars von Trierin ohjaamasta elokuvasta Breaking the Waves (1996). Skarsgård on siitä asti tehnyt säännöllistä yhteistyötä Von Trierin kanssa ja esiintynyt muun muassa tämän elokuvissa Dogville (2003) ja Melancholia (2011 Nymphomaniac (2013).

Breaking the Wavesia seurasivat muun muassa Hollywood-elokuvat Will Hunting (1997) ja Amistad (1997). Seuraavana vuonna Euroopan elokuva-akatemia myönsi Skarsgårdille Euroopan elokuvapalkinnon kansainvälisestä saavutuksesta.

Skarsårdin 2000-luvun alun elokuvia olivat muun muassa Timecode (2000), Glass House – Painajainen sijaisperheessä (2001) ja Manaaja: Alku (2004). Skarsård oli vuonna 2006 mukana ”Saappaanraksi-Bill” Turnerinä suositussa Pirates of the Caribbean: Kuolleen miehen kirstu -elokuvassa ja seuraavana vuonna sen jatko-osassa Pirates of the Caribbean: Maailman laidalla. Hän sai kansainvälistä huomiota myös musikaalista Mamma Mia! (2008) ja sen jatko-osasta Mamma Mia: Here We Go Again! (2018).

Skarsgård oli Francisco Goya elokuvassa Goyan aaveet (2006). Hänestä tuli osa Marvel Cinematic Universea, kun hän oli professori Erik Selvig elokuvassa Thor (2011). Hän palasi rooliin myös Thor: The Dark World (2013), Avengers: Age of Ultron (2015) ja Thor: Love and Thunder (2022). 3D-tekniikalla tehdyssä Muumi ja punainen pyrstötähti (2010) -animaatioelokuvassa Skarsgård antoi äänensä Muumipapalle ja hänen poikansa Alexander Skarsgård vastaavasti Muumipeikolle.

Skarsgård teki 2019 eurooppalaisen elokuvan, kun hän esiintyi Venetsian elokuvajuhlilla ensi-iltansa saaneessa Kirjavassa linnussa. Skarsgårdin ensimmäiset pohjoismaalaiset elokuvat moneen vuoteen olivat Håp (2019), joka palkittiin kahdella Euroopan elokuvapalkinnolla, ja Ut og stjæle hester (2019).

Skarsgårdin rooli Boris Štšerbinana HBO:n minisarjassa Chernobyl (2019) toi Golden Globen sarjan, minisarjan tai televisioelokuvan miessivuosasta. Hän oli siitä ehdolla myös Emmyyn. Skarsgård oli mukana myös Dennis Villeneuven ohjaamassa Dyynissä (2021) ja sen jatko-osassa (2024) sekä Tähtien sota -universumiin sijoittavassa sarjassa Andor (2022–2025).

Skarsgårdista tuli vuonna 2026 ensimmäinen henkilö, joka on saanut parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden ei-englanninkielisestä elokuvasta. Skarsgård sai ehdokkuuden elokuvasta Sentimental Value (2025), jossa hän näyttelee tyttärestään vieraantunutta isää, joka haluaa tehdä uutta yhteyttä tarjoamalla tyttärelleen pääosaa ohjaamastaan elokuvasta. Skarsgård on palkittu elokuvasta Golden Globella.

Skarsgård esiintyy Lykke Lin kappaleen "Sadness is a blessing" (2011) musiikkivideolla.

 Yksityiselämä 
Stellan Skarsgård oli naimisissa My Skarsgårdin kanssa vuosina 1975–2007. Heillä on kuusi lasta: Alexander (s. 1976), Gustaf (s. 1980), Sam (s. 1982), Bill (s. 1990), Eija (s. 1992) ja Valter (s. 1995). Lapsista vain Eija ei ollut vuoteen 2009 mennessä ollut mukana missään elokuvassa.

Vuonna 2009 Skarsgård avioitui Megan Everettin kanssa. Heillä on kaksi lasta: Ossian (s. 2009) ja Kolbjörn (s. 2012).

 Filmografia 

 Minä kesäheila (Strandhugg i somras, 1972) – Erik
 Ruotsalaiset riemuhäät (Bröllopet, 1973) – Roffe Eriksson
 Anita – raportti 17-vuotiaasta nymfomaanista (Anita, 1973) – Erik
 Yön sylissä (Hemåt i natten, 1977) – Kurt Sjöberg, Ritvan aviomies
 Yksinkertainen murhaaja (Den enfaldige mördaren, 1982) – Sven
 Mestarihuijarit P & B (P & B, 1983) – Karl-Johan 'Charlie' Pettersson
 Kohtalokas syrjähyppy (Falsk som vatten, 1985) – Stig Svensson
 Ormens väg på Hälleberget (1986) – Karl Orsa Markström
 Täydellinen murhaaja (The Perfect Murder, 1988) – Axel Svensson
 Peitenimi Coq Rouge (Täcknamn Coq Rouge, 1989) – Carl Hamilton
 Punaisen lokakuun metsästys (The Hunt for Red October, 1990) – kapteeni Tupolev
 Härkä (Oxen, 1991) – Helge Roos
 Demokraattinen terroristi (1992)
 Voitto kotiin (Wind, 1992) – Joe Heiser
 Ritsakauppias (Kådisbellan, 1993) – isä
 Veijarikoplan suurin keikka (Jönssonligans största kupp, 1995) – Herman Melvin
 Nolla kelviniä (1995) – Randbæk
 Harry & Sonja (1996) – Harry Olsson
 Breaking the Waves (1996) – Jan Nyman
 My Son the Fanatic (1997) – Schitz
 Will Hunting (Good Will Hunting, 1997) – professori Gerald Lambeau
 Lasinpuhaltajan lapset (Glasblåsarns barn, 1998) – Albert
 Vihan maa (Savior, 1998) – Peter Dominic
 Ronin (1998) – Gregor
 Deep Blue Sea (1999) – Jim Whitlock
 Kuviteltu rakkaus (Passion of Mind, 2000) – William Granther
 Signs & Wonders (2000) – Alec
 Timecode (2000) – Alex Green  
 Dancer in the Dark (2000) – tohtori
 Kaivosmiesten kapina (Harlan County War, 2000) – Warren Jakopovich
 Aberdeen (2000) – Tomas
 Tapaus Furtwängler (2001) – tohtori Wilhelm Furtwängler
 The Glass House (2001) – Terrence ”Terry” Glass
 No Good Deed (2002) – Tyrone
 City of Ghosts (2002) – Joseph Kaspar
 Dogville (2003) – Chuck
 Kuningas Arthur (King Arthur, 2004) – Cerdic
 Manaaja: Alku (Exorcist: The Beginning, 2004) – isä Merrin
 Pirates of the Caribbean: Kuolleen miehen kirstu (Pirates of the Caribbean: Dead Man’s Chest, 2006) – Saappaanraksi Bill
 Goyan aaveet (Goya’s Ghosts, 2006) – Goya
 WAZ (w Delta z, 2007) – Eddie Argo
 Pirates of the Caribbean: Maailman laidalla (Pirates of the Caribbean: At World’s End, 2007) – Saappaanraksi Bill
 Arn – Temppeliritari (Arn - Tempelriddaren, 2007) – Birger Brosa
 Mamma Mia! (2008) – Bill
 Arn – Pohjoinen valtakunta (Arn - Riket vid vägens slut, 2008) – Birger Brosa
 Enkelit ja demonit (Angels & Demons, 2009) – Richter
 Frankie & Alice (2010) – Oz
 Muumi ja punainen pyrstötähti (2010) – Muumipappa (ääni)
 Thor (2011) – tohtori Erik Selvig
 Melancholia (2011) – Jack
 The Girl with the Dragon Tattoo (2011) – Martin Vanger
 The Avengers (2012) – tohtori Erik Selvig
 Thor: The Dark World (2013) – tohtori Erik Selvig
 Nymphomaniac (2013) – Seligman
 Lumiauramies (2014) – Nils Dickman
 Cinderella – Tuhkimon tarina (2015) – suurherttua
 Avengers: Age of Ultron (2015) – tohtori Erik Selvig
 Hurmaava petturi (2016) – Dima
 Mamma Mia: Here We Go Again! (2018) – Bill
 Chernobyl (televisiosarja, 2019) – Boris Štšorbina
 Dyyni (2021) – paroni Vladimir Harkonnen
 Thor: Love and Thunder (2022) – tohtori Erik Selvig
 Andor (televisiosarja, 2022–2025) – Luthen Rael
 Sentimental Value'' (2025) – Gustav Borg

 Lähteet 



 Aiheesta muualla 



Luokka:Ruotsalaiset näyttelijät
Luokka:Vuonna 1951 syntyneet
Luokka:Golden Globe -palkinnon saajat
Luokka:Parhaan miespääosan Guldbagge-palkinnon saajat
Luokka:Parhaan miessivuosan Guldbagge-palkinnon saajat
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit