Paavo Viljanen

Paavo Viljanen (17. kesäkuuta 1904 Karstula – 10. helmikuuta 1972 Tampere) oli lestadiolaispastori, rovasti ja kirjailija, joka vanhoillislestadiolaisuuden hajaannuksen aikana kuului eronneeseen elämänsanalaisten ryhmään. Viljanen oli Kuhmalahden kirkkoherrana 1933–1950, jolloin siirtyi Tampereelle, aluksi kappalaiseksi myöhemmin Kalevan seurakunnan kirkkoherraksi. Ollessaan pappina Kivijärvellä 1929 hän liittyi vanhoillislestadiolaisuuteen. Paavo Viljanen toimi Siionin Lähetyslehden päätoimittajana vuosina 1944–1960. Viljasen kirje Hän oli vuonna 1958 aloittaneessa Siionin laulut -kokoelman uudistustoimikunnassa. SRK:n johtokunta erotti hänet päätoimittajan virasta kastekysymykseen liittyneiden erimielisyyksien vuoksi.

Teokset
Ihana on Siion virtoinensa, WSOY, 1941 
Wäinö Havas, hengen ja miekan mies, WSOY, 1943
Hän on meidän rauhamme, saarnoja ja kirjoituksia kotihartautta varten, WSOY, 1943
Tie rauhaan : sananen nuorille, 1944
Armahda minua – riivaaja vaivaa lastani : sana vanhemmille, 1945
Miten löytäisin armollisen Jumalan?, 1946
Elävää tulta, romaani, 1948
Lestadiolaisesta liikkeestä Tampereen hiippakunnassa. – Jumalan työsaralta III. Tampereen hiippakunnan vuosijulkaisu 1950. Helsinki 1949. 
 Tähän asti on Herra meitä auttanut.  Oulu, 1956 (toim.) 
Unkarin tähdet, romaani, 1957 
Usko tulee kuulemisesta, 1957
Turvallinen usko, 1959
Mistä Nestor nimistössämme?, 1964
Usko ja elämä, Kirjayhtymä, 1965 
Unkaria ja Suomea etsimässä, 1965
Usko ja elämä, 1965
Aukene, saarnoja ensimmäisen vuosikerran evankeliumeihin, 1965
Kahdentoista apostolin seurassa, 1970

 Katso myös 
 Elämänsanalaisuus

 Lähteet 

Luokka:Elämänsanalaiset saarnaajat
Luokka:Suomen rauhanyhdistysten keskusyhdistys
Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat
Luokka:Vuonna 1904 syntyneet
Luokka:Vuonna 1972 kuolleet