In pectore

In pectore (lat. "rinnassa", merkityksessä "salaisesti") on katolisessa kirkossa käytössä oleva kirkko-oikeudellinen termi, joka viittaa paaville kanonisessa laissa (can 351 § 3 CIC) annettuun oikeuteen nimittää kardinaali, jonka nimeä hän ei anna julkisuuteen. Paavi siis kertoo nimittäneensä kardinaalin, mutta hänen henkilöllisyytensä pidetään salassa. Teoriassa sen tuntevat vain paavi ja Jumala. Edes kardinaaliksi nimitetylle itselleen ei ole tarpeen kertoa nimityksestä, vaikka näin ilmeisesti yleensä tehdäänkin. Koska kardinaalina toimiminen edellyttää, että nimitys on julkinen, ei kardinaalilla in pectore ole kardinaalin oikeuksia ja etuoikeuksia, ellei hänen nimeään ole julkistettu joko suullisesti (esimerkiksi konsistorissa) tai kirjallisesti (esimerkiksi paavin hengellisessä testamentissa). Kun salaisen kardinaalin nimi julkistetaan, hänen katsotaan kuitenkin toimineen kardinaalina jo nimityshetkestä saakka. Mikäli paavi kuolee julkistamatta kardinaalin in pectore nimeä, nimitys raukeaa. 

Paavi voi päättää pitää kardinaalinimityksen salaisena, mikäli:
hän pelkää nimityksen johtavan kardinaaliksi nimitetyn hengen, terveyden tai vapauden vaarantumiseen tai 
hän arvelee nimityksen johtavan alueen kristittyjen tai katolilaisten syrjintään tai vainoon.
Kummassakin tapauksessa kyse on alueista, jotka ovat vihamielisiä katolilaisuudelle tai kristinuskolle yleensä tai kielteisiä uskonnollisuudelle sinänsä. Kardinaaleja in pectore arvellaan nimitetyn Kiinan kansantasavallan, Neuvostoliiton ja entisten Itä-Euroopan kansandemokratioiden alueelle.

Paavi Johannes Paavali II nimitti hallituskaudellaan neljä kardinaalia in pectore, joista kolmen henkilöllisyys on sittemmin kerrottu julkisuuteen: 
Ignatius Kung Pin-Mei, Shanghain piispa Kiinassa – nimitettiin kardinaaliksi 1979, julkistettiin 1991, kuoli 2000.
Marian Jaworski, Lvivin arkkipiispa Ukrainassa – nimitettiin kardinaaliksi 1998, julkistettiin 2001.
Jānis Pujāts, Riian piispa Latviassa – nimitettiin kardinaaliksi 1998, julkistettiin 2001.
Neljäs kardinaali in pectore nimitettiin 2003. Johannes Paavali II ei paljastanut hänen henkilöllisyyttään ennen kuolemaansa, ei liioin kuolemansa jälkeen julkaistussa hengellisessä testamentissaan, joten hänen kardinaalinarvonsa raukesi paavin kuolemassa. Useat epäilevät tämän salaisen kardinaalin olleen paavin pitkäaikainen hyvä ystävä ja yksityissihteeri, arkkipiispa Stanisław Dziwisz, jonka Benedictus XVI kuitenkin nimitti kardinaaliksi 22. helmikuuta 2006. Helmikuussa 2005 arveltiin, että tämä salainen kardinaali olisi saattanut olla myös Joseph Werth, saksalaissyntyinen Novosibirskin arkkipiispa Venäjällä. Kolmas esiin tullut mahdollinen salainen kardinaali on paavillinen seremoniamestari, arkkipiispa Piero Marini. 

Edellisen kerran kardinaalien in pectore henkilöllisyys jäi salaiseksi vuonna 1963, jolloin paavi Johannes XXIII kuoli julkistamatta kolmea salaista kardinaalia, jotka hän oli nimittänyt 1960. On kuitenkin arveltu heidän olleen Prahan arkkipiispa Josef Beran (1888–1969), romanialaisen Cluj-Gherian piispa Iuliu Hossu (1885–1970) ja ukrainalaisen Lvivin suurarkkipiispa Josyf Slipyi (1892–1984). Johannes XXIII:n seuraaja Paavali VI ilmoitti Iuliu Hossun kuoleman jälkeen nimittäneensä tämän kardinaaliksi in pectore.

Luokka:Katoliset käsitteet
Luokka:Kardinaalit
Luokka:Latinankieliset sanat ja sanonnat