Siirtokirjoitus

Siirtokirjoitus on kirjoituksen muuntamista kirjoitusjärjestelmästä toiseen. Siirtokirjoituksen lajeja ovat translitteraatio ja transkriptio.

 Translitteroinnissa muunnos tehdään noudattaen lähtökielistä kirjoitusasua merkki merkiltä tai kirjain kirjaimelta. Translitterointia käytetään esimerkiksi venäjän latinaistamisessa eli muuntamisessa latinalaiseen kirjaimistoon.
 Transkriboinnissa muunnos tehdään noudattaen lähtökielistä äänneasua. Esimerkki transkriboinnista on kiinan kielen latinaistaminen käyttämällä pinyiniä.

Siirtokirjoitusta käytetään, jotta vältetään lukijalle vieraiden ja käsittämättömien kirjoitusmerkkien käyttö. Muita syitä ovat kirjoittamisen ja käsittelyn helpottaminen sekä tekstin typografisen asun yhdenmukaisuus.

Siirtokirjoituksen periaate on, että kirjoitusasu noudattaisi ääntämystä tuttujen sääntöjen mukaan. Kirjaimet siis korvataan niitä äänteellisesti tyypillisesti vastaavilla. Kansainvälisissä translitteraatiojärjestelmissä vastaavuus otetaan usein englannin kielen mukaan, kuten y-kirjaimen ääntäminen j-äänteenä.

Puhtaimmillaan lähtökielen jokainen merkki korvataan aina samalla merkillä kohdekielessä. Tämä vaatii lukijalta lähtökielen ääntämissääntöjen tuntemuksen. Joskus yhtä kirjainta vastaa kaksi tai useampi kirjain. Lähtökielen hiljaisetkin kirjaimet saavat kohdekielessä vastineen.

Siirtokirjoitusjärjestelmiä on useita, eikä aina ole selvää, mitä niistä on käytetty. Silloinkin, kun lukija tietää käytetyn järjestelmän, hän ei välttämättä tunne sitä niin hyvin, että pystyisi päättelemään sanojen äänneasun. Järjestelmien moninaisuus voi aiheuttaa ongelmia esimerkiksi käännösteksteissä, joissa esiintyy kolmannesta kielestä siirtokirjoitettuja nimiä. Siirtokirjoituksessa informaatiota saattaa myös kadota, eikä sanojen tarkkaa alkuperäistä asua voi enää päätellä.

Termistö ei ole täysin vakiintunutta, sillä usein transkriptiotakin kutsutaan translitteroinniksi. Toisaalta transkriptiota voidaan joskus pitää yläkäsitteenä ja translitterointia sen erikoistapauksena.

 Siirtokirjoituskäytäntöjä 
 Äännekirjoituksen latinaistus 
 Kyrillinen kirjaimisto 
+ Erilaisia Boris Jeltsinin nimen translitterointeja sekä täsmällisen ääntämyksen osoittava tarkekirjoitus eli foneettinen transkriptio. Venäläinen nimi kyrillisin kirjaimin Борис  Николаевич  Ельцин Kansainvälinen translitterointi Boris  Nikolaevič  Elʹcin Suomalainen translitterointi Boris  Nikolajevitš  Jeltsin Ruotsalainen translitterointi Boris  Nikolajevitj  Jeltsin Englantilainen translitterointi Boris  Nikolayevich  Yeltsin Ranskalainen translitterointi Boris  Nikolaïevitch  Ieltsine Saksalainen translitterointi Boris  Nikolajewitsch  Jelzin Puolalainen translitterointi Boris  Nikołajewicz  Jelcyn Foneettinen transkriptio (IPA)     
Kyrillisiä kirjaimia translitteroitaessa on Suomessa pyritty noudattamaan omaa yhtenäistä käytäntöä 1800-luvun lopulta lähtien. Suomen Standardisoimisliiton määrittämä kansallinen standardi SFS 4900 eroaa sekä YK:n suosittamasta kansainvälisestä ISO 9 -standardista että englanninkielisissä maissa noudatettavista käytännöistä. Esimerkiksi venäjänkielinen nimi Толстой translitteroidaan suomalaisten sääntöjen mukaan Tolstoi, ISO 9:n mukaan Tolstoj ja englanniksi yleisimmin Tolstoy. Usein translitterointi otetaan sellaisenaan englanninkielisestä tekstistä, ja tällöin päädytään lähes aina virheelliseen suomenkieliseen asuun. 

Muutamiin merkittäviin historiallisiin nimiin on suomen kielessä vakiintunut kirjoitusasu, joka ei noudata translitterointistandardia. Sellaisia ovat muun muassa Leo (ven. Лев Lev) Tolstoi ja Josif (ven. Иосиф Iosif) Stalin.

Venäjän ulkomaanpasseihin nimet kirjoitettiin ennen ranskankielisen, mutta nykyisin englanninkielisen translitteroinnin mukaisesti. Jos kyrillisin aakkosin kirjoitetun nimen haltija muuttaa ulkomaille, hän yleensä omaksuu paikallisen tavan mukaisen kirjoitusasun. Historialliset nimet eivät aina tällä tavoin muutu, vaan ne kirjoitetaan yhä kansallisen translitterointikaavan mukaisesti: Sergei Rahmaninov (ei ”Sergei Rachmaninoff”). Horjuvuutta esiintyy muun muassa seuraavissa nimissä: Igor Stravinski ~ Igor Stravinsky, Vatslav Nižinski ~ Vaslav Nijinsky, Maksim Šostakovitš ~ Maxim Shostakovich, Bella Davidovitš ~ Bella Davidovich.

Kyrillisen kirjaimiston siirtokirjoituksessa on jonkin verran myös lähdekielestä riippuvia eroja, joten asianmukainen translitterointi on syytä tarkistaa kunkin kielen kohdalla erikseen:

 bulgaria
 makedonia
 serbia
 ukraina
 valkovenäjä
 venäjä.

 Kreikkalainen kirjaimisto 

Kreikan kielen siirtokirjoituksessa on noudatettu suomenkielisissä teksteissä pääsääntöisesti standardia SFS 5807 (joka pohjautuu saksalaiseen standardiin DIN 31 634 ja osin eroaa kansainvälisestä standardista ISO 843). Se sisältää nykykreikan transkribointisääntöjen lisäksi translitterointisäännöt etenkin muinaiskreikkaa varten. 

Kansainväliseen yhtenäistämiseen vedoten YK on suositellut latinaistamaan kreikkalaiset paikannimet kreikkalaisen standardin ELOT 743 mukaisesti. Tätä suositusta noudatettaessa paikannimien latinaistus osin poikkeaa suomen äänne- ja oikeinkirjoitusjärjestelmään mukautetusta transkriboinnista.

Vuonna 2015 Kotimaisten kielten keskus on ilmoittanut suosittavansa ELOT 743 -järjestelmää ja julkaissut ohjeen Kreikan hallituksen ministerien ja puolueiden nimien oikeinkirjoituksesta tätä järjestelmää käyttäen. Näin ollen voidaan todeta SFS-standardin vanhentuneen kokonaisuudessaan.

 Arabialainen kirjaimisto 

Arabian kielen translitteraation suomalainen standardi on SFS 5755. Sitä ei kuitenkaan usein noudateta, koska nimet haetaan ulkomaalaisista tiedotusvälineistä. Niinpä esiintyy runsaasti vaihtelua ja horjuvuutta, eikä sanojen ääntöasu käy yksikäsitteisesti ilmi, esimerkiksi džihād ~ jihad.

 Muita kirjaimistoja 
 Armenian kielen siirtokirjoitusta käsitellään armenialaisten aakkosten yhteydessä.
 Georgian kielen siirtokirjoitusta käsitellään georgialaisten kirjainten yhteydessä.
 Heprean kielen siirtokirjoitusta käsitellään heprealaisen kirjaimiston yhteydessä.

 Sana- tai tavukirjoituksen latinaistus 

 Kiinan kieli 

Mandariinikiinalle on olemassa lukuisia latinaistamisjärjestelmiä, mikä onkin johtanut siihen, että kiinalaisia paikkojen ja henkilöiden nimiä latinaistetaan useilla eri tavoilla (esimerkiksi Peking ~ Beijing). Manner-Kiinan virallinen järjestelmä on 1950-luvulta lähtien ollut pinyin, kun taas Taiwanilla yleisin järjestelmä on Wade–Giles-latinaistus. Lisäksi on olemassa lukuisia muita järjestelmiä mandariinin ja kantoninkiinan latinaistamiseen. Suomenkielisissä teksteissä suomen kielen lautakunta suosittelee pinyin-järjestelmän käyttämistä, joskin tutuimmista ja historiallisista nimistä on mahdollista käyttää myös "vanhoja, vakiintuneita sovinnaisnimiä", kuten Pekinghttp://www.kotus.fi/?s=2589 , viitattu 5.11.2013.

 Japanin kieli 
Japaniksi latinalaista aakkostoa kutsutaan nimellä "rōmaji". Yleisiä japanin latinaistamiseen käytettyjä järjestelmiä ovat Hepburn-latinaistus sekä Kunrei-shiki (ISO 3602) .

Vuonna 1957 suomen kielen lautakunta antoi suosituksen, jonka mukaan japanilaiset nimet tulisi kirjoittaa suomenkielisissä tekstiyhteyksissä suomeen mukautetulla Hepburn-järjestelmällä. Tässä suomalaisessa Hepburnissa pitkiä vokaaleja ei ole ollut tapana merkitä. Konsonanttien merkitsemisessä tehdään englantilaiseen Hepburniin verrattuna seuraavat muutokset:

{|
|style="text-align: center"| ch ||style="padding-right: 0.5em"| → || tš
|-
|style="text-align: center"| j ||style="padding-right: 0.5em"| → || dž
|-
|style="text-align: center"| sh ||style="padding-right: 0.5em"| → || š
|-
|style="text-align: center"| w ||style="padding-right: 0.5em"| → || v
|-
|style="text-align: center"| y ||style="padding-right: 0.5em"| → || j tai i (asemasta riippuen).
|}

Tämän latinaistuksen mukaisina ovat suomen kieleen sovinnaisiksi vakiintuneet ainakin paljon käytetyt paikannimet Jokohama (Yokohama), Kioto (Kyōto) ja Tokio (Tōkyō). Kiinan virallistettua pinyin-latinaistuksensa vuonna 1979 alkoi suomalainen kielenhuolto kallistua sille kannalle, että japaniakin voitaisiin latinaistaa vakiintuneen kansainvälisen järjestelmän eli käytännössä lähinnä Hepburnin mukaan. Vielä vuonna 2002 suomalaista Hepburn-latinaistusta pidettiin virallisesti ensisijaisena ratkaisuna. Käytännössä esimerkiksi Helsingin Sanomat on 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä jo laajalti käyttänyt englantilaista Hepburn-latinaistusta ilman vokaalien pituusmerkkejä, nähtävästi suoraan englanninkielisten uutissähkeiden mukaan.

 Korean kieli 
Koreaksi latinalaista aakkostoa kutsutaan nimellä romaja. Yleisin latinaistamisjärjestelmä on viime vuosiin saakka ollut McCune–Reischauer-latinaistus, jota edelleen käytetään Pohjois-Koreassa. Sen sijaan Etelä-Koreassa hyväksyttiin vuonna 2000 korean uudistettu latinisaatio, joka ratkaisee useita McCune–Reischauer-järjestelmän ongelmakohtia. Tienviittojen ja oppikirjojen on siirryttävä uudistettuun järjestelmään niin pian kuin mahdollista. Henkilönnimet on jätetty heidän itse ratkaistavakseen, mutta virallisen järjestelmän käyttäminen on suositeltavaa. Kolmas järjestelmä on Yale-latinaistus, joka esiintyy pääosin englanninkielisessä akateemisessa kirjallisuudessa. 

1900-luvun alussa, kun Venäjä osoitti mielenkiintoa Koreaa kohtaan, kehitettiin myös tapoja esittää koreaa kyrillisellä aakkostolla.

 Historiallisia kirjoitusjärjestelmiä 
Sellaisten historiallisten kielten kuin sumerin, akkadin ja heetin siirtokirjoitusta käsitellään nuolenpääkirjoituksen yhteydessä.

 Katso myös 
 Tarkekirjoitus
 Litterointi
 Wikipedian ohje slaavilaisten kielten translitteroinnista
 ALA-LC
 Shī shì shí shī shǐ‎: Esimerkki klassisen kiinan latinaistamisen vaikeudesta

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 


*