Kansankokonaisuus

Kansankokonaisuus () on käsite, jota käytettiin Saksassa, mutta myös Suomessa, erityisesti 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Käsitteen kehitti Saksan niin kutsuttu konservatiivinen vallankumous kuvaamaan yhteiskuntaa, joka on vastakohta modernille poliittisten ja sosiaalisten ristiriitojen leimaamalle yhteiskunnalle. 

Käsite oli monen saksalaisen liikkeen ohjelmassa: sekä liberaalien, kansallisbolševikkien että kristillis-konservatiivien. Myös kansallissosialistit ottivat kansankokonaisuuden omaan käsitteistöönsä. Romanttinen nuoriso- ja luontojärjestö Wandervogels näki kansankokonaisuuden vaihtoehdoksi taloudellisen egoismin (Homo Economicus) ja individualismin leimaamalle modernismille.

Suomessa
Suomessa käsitteen otti käyttöön myös äärioikeisto (Isänmaallinen kansanliike), joka näki kansankokonaisuuden aatteen vaihtoehtona puoluedemokratialle ja marxismille. Kansankokonaisuuden käsite kuului kuitenkin myös laajempaan ja maltillisempaan pohjoismaiseen ja suomalaiseen aatteelliseen perinteeseen – integratiiviseen nationalismiin. Kansankokonaisuus ja integratiivinen nationalismi edustavat organistista yhteiskuntakäsitystä, jossa yhteiskunta nähdään yhtenä elävänä organismina.

Aiheesta muualla
 Jyrki Smolander, Historian Tietosanomat: Integratiivinen Nationalismi 
 Jyrki Smolander: Kansankoti ja Hyvinvointiyhteiskunta 
 Helmut Dahmer: Materialismus der Volksgemeinschaft - Anmerkungen zum neuesten deutschen Historikerstreit 
 Bernd Kleinhans: Volksgemeinschaft 
 Horkheimer ja Adorno, Elemente des Antisemitismus 

Luokka:Saksan historia
Luokka:Politiikan käsitteet