Samarialaiset

Samarialaiset ovat Etelä-Levantin alueelta kotoisin oleva etnis-uskonnollinen ryhmä. Samarialaisten ryhmä syntyi, kun osa muinaisista israeliiteista irtaantui juutalaisista erilliseksi kansakseen. Heidän harjoittamansa etninen uskonto samarialaisuus perustuu Tooraan ja on hyvin juutalaisuuden kaltainen, mutta samarialaiset eivät itse pidä sitä juutalaisuuden suuntauksena vaan itsenäisenä israelilaisena uskontona.

Historia
Samarialaiset katsovat polveutuvansa pohjoisen Israelin kuningaskunnan heimoista, jotka säästyivät alueen 722–721 eaa. vallanneiden assyrialaisten pakkosiirroilta.Shen et al. 2004. Pitkään uskottiin vanhaa juutalaisessa perimätiedossa esiintynyttä näkemystä, jonka mukaan samarialaiset polveutuisivat kokonaan tai osittain Assyrian valtakunnan muista osista siirretystä väestöstä. Tätä on sittemmin kyseenalaistettu, sillä osa israeliittien pohjoisheimojen jäsenistä säilyi pakkosiirroilta, samarialaisten uskonnossa ei ole merkkejä synkretismistä, ja geneettinen tutkimus on tukenut käsitystä siitä, että samarialaiset ovat israeliittien jälkeläisiä.Oefner et al. 2013.  Samarialaisten asuttama alue Samaria sijaitsi Juudean ja Galilean välissä ja ulottui Välimerestä Jordaniin.

Samarialaisten ja Juudan alueen israeliittien eli juutalaisten välille syntyi konflikti,Juutalainen kulttuuri (2003), s. 16. ja ryhmien välit katkesivat lopullisesti 400–300-luvuilla eaa., kun juutalaiset eivät sallineet samarialaisten osallistua Jerusalemin temppelin uudelleenrakentamiseen.Juutalainen kulttuuri (2003), s. 176–177. Toisen teorian mukaan ryhmät olisivat eriytyneet lopullisesti vasta hieman myöhemmin, 100-luvulla eaa. makkabealaiskauden aikana. Juutalaiset pitivät samarialaisten alkuperää ja uskontoa pakanallisiin vaikutteisiin sekoittuneena, ja myös samarialaiset syyttivät juutalaisten erkaantuneen alkuperäisistä perinteistään Babylonin vankeudessa. Samarialaiset rakensivat temppelinsä Garisiminvuorelle, joka kuitenkin hävitettiin makkabealaiskaudella. Vastavuoroisesti myös samarialaiset vandalisoivat juutalaisten temppeliä.

300–400 luvuilla jaa. samarialaisten väkimäärä ylitti miljoonan, mutta sen jälkeen heidän asemansa huononi. Samarialaiset kapinoivat sotienkin 88 vuoden ajan (484-572) Bysantin kristikuntaa vastaan, joka myös osin pakkokäännytti samarialaisia kristityiksi ja vuonna 528 keisari Justinianus tuhotutti kaikki samarialaisten synagogat. He joutuivat Palestiinaa hallinneiden ryhmien kuten bysanttilaisten, arabien ja mamelukkien vainoamiksi ja tappamiksi, ja osa samarialaisista pakkokäännytettiin islamiin. Useat samarialaiset muuttivat ajan myötä muihin osiin Lähi-itää huonon taloudellisen tilanteensa vuoksi, ja 1900-lukuun mennessä suurin osa samarialaisten diasporayhteisöistä oli kadonnut samarialaisten sulauduttua muslimiväestöön. 1900-luvun alkuun mennessä samarialaisten väkimäärä oli laskenut alle kahteensataan, josta se vähitellen nousi 2010-lukuun mennessä noin kahdeksaansataan. Samarialaisyhteisössä ei ole perinteisesti sallittu avioliittoja ei-samarialaisten kanssa, mutta vähäisen määränsä vuoksi 2000-luvun alusta lähtien osa samarialaisista on avioitunut ulkomaalaistaustaisten naisten kanssa. 

Nykyään samarialaiset asuvat Holonin alueella Israelissa, missä he puhuvat pääosin nykyhepreaa, ja sen miehittämällä Länsirannan alueella Nablusissa, missä he puhuvat pääosin arabiaa.Fine 2013. Rukoillessa käytetään myös muinaisen heprean samarialaista murretta. Samarialaiset ovat pysyneet neutraalina osapuolena Israelin-Palestiinan konfliktin aikana, ja he usein pitävät itseään osana Israelin yhteiskuntaa.

 Uskonto 


Garissiminvuorta pidetään pyhänä paikkana ja siellä vietetään jumalanpalveluksia sekä juhlia. Samarialaisyhteisöä johtaa kohen-pappissuku.

Tutkijat usein luokittelevat samarialaiset juutalaiseksi lahkoksi, mutta samarialaiset itse eivät pidä uskontoaan juutalaisuuden suuntauksena. Samarialaiset katsovat molempien ryhmien uskontojen juureutuvan israeliittien alkuperäisestä uskonnosta mutta samarialaisuuden pysyneen sen puhtaampana muotona.

 Raamatussa 
Uuden testamentin kertomuksiin kuuluu laupias samarialainen, joka juutalaisten ylenkatsomana sekakansan edustajana oli ihmisenä parempi auttaja kuin juutalaisen papiston pappi ja leeviläinen.

Niin ikään Uudessa Testamentissa, Johanneksen evankeliumissa, kerrotaan samarialaisesta kaupungista nimeltään Sykar, jonne Jeesus pysähtyi juomaan matkallaan Juudeasta Galileaan. Kaivolla Jeesus profetoi samarialaiselle naiselle, joka tämän jälkeen arveli Jeesuksen olevan odotettu Messias ja kutsui paikalle muitakin kaupunkilaisia. Jeesus opetti heitä kaksi päivää, minkä seurauksena osa kaupungin asukkaista alkoi pitää Jeesusta maailman pelastajana.Joh. 4:5–42

 Genetiikka 
Kolme neljästä samarialaisten sukukunnasta kantaa Y-kromosomin haploryhmää J, yksi haploryhmää E. Samarialaisten isälinjat osoittavat yhteyttä eri juutalaisryhmiin, esimerkiksi aškenasi-, marokon- ja irakinjuutalaisiin, mutta eivät kuitenkaan etiopianjuutalaisiin. Erityisen läheisiä samarialaiset ovat kohensukuisten juutalaisten kanssa, ja samarialaisten J-linjat ovat hyvin lähellä niin kutsuttua kohengeeniä. Samarialaisten yhteys juutalaisiin on huomattavampi kuin heitä pitkään lähellä asuneisiin ei-juutalaisiin ryhmiin eli druuseihin tai palestiinalaisiin, mutta läheisyys myös beduiineihin on merkittävä. Sen sijaan äitilinjoiltaan samarialaisten etäisyys palestiinalaisiin ja lähimpiin juutalaisiin on suunnilleen samanlainen. Niiden osalta he ovat lähimpänä irakinjuutalaisia ja palestiinalaisia, ja osa juutalaisryhmistä on heistä etäällä. Joihinkin ryhmiin olevasta suhteellisesta läheisyydestään huolimatta samarialaisten äitilinjan haplotyypit erottuvat muiden väestöjen äitilinjoista. Vuosien 2004 ja 2013 haploryhmiä tarkastelleissa tutkimuksissa on esitetty, että nykyiset samarialaiset polveutuvat todennäköisesti muinaisista israeliiteista ja mahdollisesti koheneista, ja tulokset osoittavat merkkejä endogamiasta. 

Autosomaalisen DNA:n tutkimuksessa samarialaiset sijoittuvat muiden Levantin väestöjen joukkoon. Samarialaisilla ei juurikaan esiinny afrikkalaista komponenttia, joka löytyy pienimääräisenä heidän arabinaapureiltaan. Samarialaisilla huomataan myös heitä muista erottavaa merkittävää geneettistä ajautumista.

 Lähteet 
 Fine, Steven: Samaritans, teoksessa Patai, Raphael & Bar-Itzhak, Haya (toim.): Encyclopedia of Jewish Folklore and Traditions. M.E. Sharpe, 2013 
 Harviainen, Tapani & Illman, Karl-Johan (toim.): Juutalainen kulttuuri. Helsinki: Otava, 2003  
 Oefner, PJ et al.: Genetics and the history of the Samaritans: Y-chromosomal microsatellites and genetic affinity between Samaritans and Cohanim. Human Biology, 85 (6), s. 825–858, 2013. doi:10.3378/027.085.0601 
 Shen, Peidong et al: Reconstruction of patrilineages and matrilineages of Samaritans and other Israeli populations from Y-chromosome and mitochondrial DNA sequence variation. Human Mutation 24, s. 248–260, 2004 

 Viitteet 

 Kirjallisuutta 
 Fine, Steven: The Samaritans: A Biblical People. Brill, 2022.  

 Aiheesta muualla 

*