Vapaaottelu

Vapaaottelu on kamppailulaji, jossa on yhdistelty tekniikoita monista perinteisistä kamppailulajeista. Vapaaottelun säännöt sallivat monipuoliset pysty- ja mattotekniikat, iskut ja lukot. Ottelut käydään vapaaottelukehässä tai häkissä. Yleisesti ottaen selkein jako on amatööri- ja ammattilaisvapaaottelun välillä.

Historia
Nykyaikaisen vapaaottelun nousukausi länsimaissa alkoi 1990-luvun alussa. Perusteiltaan vastaavaa lajia, pankrationia, harjoitettiin kuitenkin jo antiikin ajan Kreikassa, missä se oli myös muun muassa Olympian kisojen ohjelmassa. Pankration-perinnettä jatkettiin Rooman valtakunnassa, missä se muuttui luonteeltaan entistä raaemmaksi. Rooman luhistuttua vapaaottelu katosi Euroopasta vuosisadoiksi.

Kiinassa nykyaikaisen tapaista vapaaotteluperinnettä ovat edustaneet kung fun tyylisuuntien edustajien kesken käydyt ottelut, samoin Japanissa erilaisten karatesuuntausten kesken on järjestetty otteluita. 1800-luvulla aloitettiin Euroopassa ammattilaispainijoiden väliset, säännöiltään varsin vapaamuotoiset ottelut.

Brasiliassa paikallinen ju-jutsu kehittyi Gracie-perheen keskuudessa, ja 1900-luvulla Carlos Gracie ryhtyi järjestelemään haasteotteluita muiden kamppailulajien harjoittajia vastaan. 1930-luvulla Carlosin veli Helio voitti Brasilian silloisen nyrkkeilymestarin Antonio Portugalin alle puolessa minuutissa.

Erilaisten kamppailutyylien yhdistelemistä kehitti ja toi suuren yleisön suosioon Bruce Lee 1960- ja 1970-lukujen vaihteen tienoilla. Leen mukaan paras ottelija on henkilö, joka osaa käyttää useita tyylejä. Vuonna 2004 UFC:n johtohahmo Dana White nimittikin Leetä vapaaottelun isähahmoksi.  Japanissa vapaaotteluita ryhdyttiin järjestämään 1970-luvulla. Sittemmin perustettiin useita vapaaottelujärjestöitä, suurimpana Shooto vuonna 1985.

Varsinaisen läpimurtonsa ammattilaisvapaaottelu teki vasta 1990-luvulla. Silloin Yhdysvalloissa järjestettiin Ultimate Fighting Championship -turnaus, jossa eri taistelulajien harjoittajat ottivat toisistaan mittaa. Tuolloin voiton vei Royce Gracie. Samoihin aikoihin Japanissa ryhdyttiin järjestämään K-1-otteluita. 2000-vuosikymmenen alkupuoliskolla suurin ammattilaispromootio oli vuonna 1997 perustettu PRIDE Fighting Championships, joka myytiin talousongelmien vuoksi UFC:n omistajayhtiölle Zuffalle vuonna 2007.

Vapaaottelun kehittyminen
Varsinaisena kamppailumuotona länsimainen vapaaottelu on varsin nuori. 1990-luvun alussa kilpailuissa nähtiin edustajia useista eri kamppailulajeista aina sumopainista potkunyrkkeilyyn. Alkuvaiheissa erilaiset mattokamppailuun perustuvien lajien kuten brasilialaisen jujutsun, vapaapainin ja kreikkalais-roomalaisen painin sekä japanilaisten painimuotojen tekniikat osoittautuivat tehokkaimmiksi. Erityisesti ottelijat, jotka kykenivät tehokkaasti yhdistämään lyönti- ja potkutekniikan maahanvienteihin ja lukkoihin olivat ylivoimaisia. Sittemmin laji on muuttunut suuresti noista ajoista asiantuntemuksen ja tietotaidon lisääntyessä. UFC:n kommentaattorina toimiva Joe Rogan on todennut kamppailulajien kehittyneen viimeisen kymmenen vuoden aikana enemmän kuin edeltäneen seitsemän sadan vuoden aikana. Nykyajan huippuvapaaottelijat eivät enää olekaan jonkin tietyn lajin harjoittajia, vaan tavoitteena on tehokkaimpien tekniikoiden hallitseminen sekä niiden tehokas yhdisteleminen.

 Terveydelliset haasteet 
Tutkimusten mukaan päävammojen riski vapaaottelussa on suuri. Koska vapaaottelussa kamppailukeinojen rajoitus on vähäistä, vakavien päävammojen riski on merkittävä. Päähän kohdistuu paljon iskuja ottelujen aikana. Lajissa saadaan paljon lieviä päävammoja, joita kutsutaan arkikielessä aivotärähdyksiksi. Ajan kuluessa näiden lievienkin päävammojen vaikutus kasautuu ja ne saattavat aiheuttaa kroonista traumaperäistä enkefalopatiaa (dementia puglistica). Lisäksi yli 30% otteluista päättyy tyrmäykseen ottelussa syntyneiden päävammojen vuoksi, koska ottelija ei pysty jatkamaan. Tutkimuksen mukaan ongelmat ovat paljon vakavampia kuin esimerkiksi nyrkkeilyssä ja niitä on sekä vapaaottelun ammattilais- että amatööripuolella. Tutkimukset perustuvat tällä hetkellä pitkälti ottelutilastoihin, joten lisää kliinistä tutkimusta tarvitaan.  Asian kanssa tekemisissä olevat lääkärit sanovat kuitenkin havainneensa alkavia neurologisia muutoksia jo nuorilla, alle 25 vuotiaillakin ottelijoilla. 

Osa lopettaneista ottelijoista on sanonut, että jos olisivat tienneet millaisiin ongelmiin otteleminen voisi johtaa, he eivät olisi aloittaneet sitä. Ottelijoille kohdistetulla kyselytutkimuksella on arvioitu, että jopa 55% ottelijoista on jonkinlaisia neurologisia seuraamuksia. Aktiivista ottelijoista yli 40 % ilmoittaa, että otteluissa saadut vammat rajoittavat heidän arkielämää ja harjoittelua.  Toistuvien päähän kohdistuvien iskujen tiedetään lisäävän kroonisen enkefalopatian riskiä, mutta osa ottelijoista kuitenkin toipuu osittain neurologisesti ottelu uransa lopettamisen jälkeen. Suppean tutkimuksen mukaan, vaikka aktiivisten ottelijoiden kognitiiviset taidot laskivat ajan myötä, lopettaneiden ottelijoiden kyvyt paranivat ajan kuluessa. Kun altistuminen toistuville iskuille lakkaa, paraneminen voi alkaa. Lisää tutkimusta tarvitaan, jotta voidaan tietää, mikä lisää pysyvien vammojen riskiä ottelijoilla ja mitkä asiat edistävät toipumista.

Säännöt

Vapaaottelun säännöt vaihtelevat edelleen jonkin verran. Eri organisaatioiden välillä on eroja mm. painoluokissa, sallituissa tekniikoissa sekä erien ja otteluiden kestossa. Jotkin organisaatiot, esimerkiksi Suomen Vapaaotteluliitto, sallivat myös ottelukohtaiset sopimukset joidenkin sääntökohtien voimassaolosta.

Historia
Länsimaat
Länsimaisen vapaaottelun sääntöjen kehityksen voidaan katsoa alkaneen vuonna 1993 The Ultimate Fighting Championship-tapahtumasta. Säännöt olivat tuolloin hyvin väljät; kukin osallistuja otteli useita otteluita yhden illan aikana käydyssä turnauksessa, ottelijoilla ei, nyrkkeilijä Art Jimmersonia lukuun ottamatta, ollut hanskoja, heitä ei ollut eroteltu painoluokkiin ja säännöt kielsivät vain puremisen sekä silmiin ja sukuelimiin kohdistuneet hyökkäykset.

UFC:n alkuaikoina sääntöjen vähäisyys oli promootion markkinoinnin kulmakivi. Tämä kuitenkin toi sille huomattavasti negatiivista julkisuutta ja vaikeutti suhteita osavaltioiden urheilukomissioihin, jotka Yhdysvalloissa valvovat urheilutapahtumia. Taatakseen toimintamahdollisuutensa ja saadakseen vapaaottelulle tunnustusta todellisena urheilulajina, UFC kehitti sääntöjään edelleen, toimien samalla uranuurtajana koko lajille.

UFC:n sääntöjen kehitys
UFC 1 - Pureminen, sormien työntäminen silmiin ja iskut nivusiin kielletty. Ottelut loppuivat tyrmäykseen, luovutukseen tai kulman heittäessä pyyhkeen kehään.
UFC 2 - Iskut nivusiin sallittiin.
UFC 3 - Kehätuomari sai lopettaa ottelun kun toinen ottelija ei enää kyennyt puolustamaan itseään. (Tuomarit olivat keskeyttäneet otteluita aikaisemmissa tapahtumissa, mutta nämä oli tulkittu tyrmäysvoitoiksi.) Kenkiä käyttävät ottelijat eivät saaneet potkia.
UFC 4 - Steve Jennumin astuttua loukkaantuneen Ken Shamrockin sijaiseksi ja voitettua UFC 3-turnauksen osallistumalla vain finaaliin sijaisten oli voitettava karsintaottelu ennen turnausta.
UFC 5 - Ottelun kesto rajattiin 30 minuuttiin. Turnauksen lisäksi järjestettiin ensi kertaa Superfight-ottelu, jonka voittajan tuli puolustaa Superfight-mestaruuttaan seuraavassa tapahtumassa.
UFC 6 - Kehätuomari sai komentaa matossa liian passiivisesti ottelevat kilpailijat uudelleen seisomaan. 5 minuutin lisäaika 30 minuutin ottelun jälkeen.
Ultimate Ultimate 1995 - Sormien työntäminen vastustajan suuhun kiellettiin. Alkuerät kestivät 15 minuuttia, semifinaalit 18 minuuttia ja finaali 27 minuuttia. Ottelun loputtua ilman ratkaisua, arvostelutuomarit äänestivät voittajan.
UFC 8 - Karsintaottelut kestivät 10 minuuttia, finaali ja Superfight-ottelu 15.
UFC 9 - Iskut suljetulla nyrkillä päätettiin kieltää juuri ennen tapahtuman alkua paikallisviranomaisten määräyksestä. Viimeinen Superfight-ottelu.
Ultimate Ultimate 1996 - Häkkiin tarttuminen kiellettiin.
UFC 12 - Ottelijat jaettiin kevyeen ja raskaaseen sarjaan. Superfight-mestaruus korvattiin raskaan sarjan mestaruudella.
UFC 14 - Vapaaotteluhanskojen käyttämisestä tuli pakollista.
UFC 15 - Sallittuja iskujen kohteita rajattiin; päällä puskeminen, iskut nivusiin, kyynärpääiskut takaraivoon ja niskaan, sormien ja varpaiden vääntäminen sekä hiuksista vetäminen kiellettiin.
UFC 21 - Kaikki erät kestivät 5 minuuttia. Televisioimattomat ottelut kestivät 2 erää, televisioidut 3 ja mestaruusottelu 5 erää. Arvostelutuomarit ryhtyivät käyttämään nyrkkeilystä kopioitua 10 pisteen arvostelujärjestelmää.
UFC 28 - Ensimmäinen UFC -tapahtuma New Jerseyn urheilukomission alaisuudessa. Lajin standardiksi myöhemmin muuttuneet Yhdistetyt vapaaottelun säännöt () ensi kertaa käytössä; polvipotkut maassa olevan vastustajan päähän sekä kyynärpääiskut niskaan ja selkärankaan kiellettiin; otteluasua, terveystarkastuksia ja viranomaisvalvontaa säänneltiin tarkemmin. Painoluokkajärjestelmää laajennettiin.
UFC 31 - Painoluokat muokattiin nykyiseen muotoonsa,
UFC 43 - Mikäli ottelu pysäytetään, uudelleenaloitus tapahtuu samasta asennosta.
UFC 94 - Vaseliinin levittäminen ottelijan kasvoihin erätaukojen aikana kiellettiin.
UFC 97 - Jalkaterän tallaaminen kiellettiin.
UFC 98 - Jalkaterän tallaaminen sallittiin.
UFC 133 - Uimahousumalliset ottelushortsit kiellettiin.
UFC 138 - Tapahtuman pääottelun kesto korotettiin kolmesta erästä viiteen, riippumatta siitä onko kyseessä mestaruusottelu.

Nykytilanne
Suomessa käytetyt säännöt
Suomessa vaikuttaa kaksi eri liittoa, Suomen vapaaotteluliitto ja Shooto Finland, joiden säännöt poikkeavat hieman toisistaan.
Suomen Vapaaotteluliitto
Suomen vapaaotteluliiton säännöt määrittelevät seuraavat yleiset ja luokkakohtaiset rikkeet:

Yleiset rikkeet
 Sormien tai varpaiden työntäminen silmiin
 Pureminen
 Hiuksista repiminen
 Kaikki sukuelimiin kohdistuvat hyökkäykset
 Sormien tai varpaiden työntäminen ruumiinonteloihin tai haavoihin
 Sormien tai varpaiden vääntäminen
 Raapiminen tai nipistäminen
 Tarttuminen vastustajan otteluasuun sekä otteluvarustuksesta kiinnipitäminen
 Sylkeminen
 Epäurheilijamainen käytös
 Kehäköysistä tai häkistä kiinni pitäminen
 Epäasiallinen kielenkäyttö
 Hyökkäykset vastustajaa kohti erätauon aikana
 Hyökkäykset vastustajaa kohti hänen ollessa kehätuomarin huostassa
 Hyökkäykset vastustajaa kohti erän loputtua
 Kehätuomarin ohjeiden noudattamatta jättäminen
 Passiivisuus mukaan lukien kontaktin välttäminen vastustajan kanssa, hammassuojien sylkeminen suusta sekä loukkaantumisen teeskentely
 Kulma-avustajien puuttuminen ottelun kulkuun
 Tuomarin koskemattomuuden rikkominen

Ammattilaiset

A -luokka
 Kolme viiden minuutin erää, minuutin erätauoilla.
 Pääpuskut
 Iskeminen alaspäin kyynärpään kärjellä
 Matossa olevan vastustajan potkaiseminen päähän jalalla
 Matossa yllä olevan vastustajan potkaiseminen päähän polvella
 Jalkapöytään kohdistuvat iskut kantapäällä
 Kaikki iskut selkärankaan sekä takaraivon ja niskan alueelle
 Kaikki iskut kurkun alueelle sekä kurkunpäähän tarttuminen
 Heitot joissa pidetään kiinni ainoastaan vastustajan päästä
 Vastustajan tahallinen tiputtaminen päälleen tai niskoilleen
 Solisluuhun tarttuminen

Ottelukohtaisesti voidaan sopia kyynärpäällä ja kyynärvarrella suoritettavista iskuista päähän.

B -luokka
 Kaksi viiden minuutin erää, minuutin erätauoilla
 Kaikki A-luokan kohdat
 Kaikki kyynärpäällä ja kyynärvarrella suoritettavat iskut päähän

Amatöörit

C -luokka
 Kolme kolmen minuutin erää, minuutin erätauoilla
 Kaikki A- ja B -luokan kohdat
 Vastustajan potkaiseminen päähän polvella
 Matossa olevan vastustajan iskeminen
 Pystyssä olevan vastustajan iskeminen matosta
 Kokonelson ja krusifiksi-otteet
 Polvea kiertävät jalkalukot
 Kädellä, polvella, kyynärpäällä tai päällä painaminen vastustajaa kasvoihin

D -luokka
 Kaksi kolmen minuutin erää, minuutin erätauolla
 Kaikki A-, B- ja C-luokan kohdat
 Vastustajan tyrmääminen ja tyrmäyshakuinen otteleminen
 Vastustajan nostaminen matosta ja paiskaaminen kanveesiin
 Suoraan kurkunpäähän kohdistuvat kuristukset
 Niskalukot ja selkärankaan kohdistuvat lukot
 Polveen ja kyynärpäähän kohdistuvat painelukot
 Kaikki jalkalukot lukuun ottamatta akilleslukkoa

Ottelijat ottelevat yhdeksässä eri painoluokassa.

Ammattilaisvapaaotteluliittoja
 Affliction Entertainment (lopetettu)
 Bellator MMA
 Deep
 DREAM (lopetettu)
 EliteXC (lopetettu)
 HERO'S (lopetettu)
 International Fight League (lopetettu)
 Invicta Fighting Championships
 M-1 Global
 ONE Fighting Championship
 Pancrase
 PRIDE Fighting Championships (lopetettu)
 Shooto
 Strikeforce (lopetettu)
 Ultimate Fighting Championship
 World Extreme Cagefighting (lopetettu)
 World Series of Fighting
 World Victory Road (lopetettu)
 ZST

Lähteet

Viitteet

 Aiheesta muualla 

  Suomen Vapaaotteluliitto
 MixedMartialArts.fi  Suomalainen MMA-portaali

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit