Unto Salminen

Unto Emil Kalervo Salminen () oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli Suomen Kansallisteatterissa 20 vuotta ja tunnettiin muun muassa roolistaan Nummisuutarien Eskona. Myöhemmin hän esiintyi muun muassa Intimiteatterissa ja Radioteatterissa. Salminen oli myös tunnettu elokuvanäyttelijä aina äänielokuvakauden alusta 1950-luvulle asti.

 Ura 
Salminen kilpaili nuoruudessaan pikajuoksussa ja eteni maajoukkuetasolle asti. Hänet valittiin Torinon EM-kilpailuihin 1934, mutta ei työkiireiden vuoksi osallistunut kisoihin. Esiintyjänä Salminen oli luonnonlahjakkuus. Suoritettuaan ylioppilastutkinnon hän sai Eino Kalimalta kiinnityksen Suomen Kansallisteatteriin vuonna 1931. Salminen teki Kansallisessa useita kiitettyjä rooleja. Hänen suurimmat taiteelliset voittonsa olivat Nummisuutarien Esko sekä Raskolnikov näytelmässä Rikos ja rangaistus. Salmisen sopimus irtisanottiin 20 vuoden jälkeen vuonna 1951. Hän sai uuden kiinnityksen Kansalliseen 1956, mutta ei kestänyt siellä kauan.

Unto Salminen näytteli noin 40 elokuvassa 1930-luvun alusta alkaen. Hän teki ensimmäisen roolinsa avustajana mykkäelokuvassa Laveata tietä (1931). Vuodesta 1937 hänellä oli kiinnitys Suomen Filmiteollisuuteen. Salmisen roolit olivat yleensä klassikkokirjallisuuden pohjalta tehtyjen filmatisointien luonneosia tai komedioiden ensirakastajia. Elokuvassa Seitsemän veljestä (1939) Salminen oli Jukolan Lauri ja Nummisuutarien filmatisoinnissa (1938) hän näytteli Eskon roolin, joka oli hänelle tuttu jo näyttämöltä. Salminen teki kiitetyn suorituksen laulaja Aappo Ojanperänä elämäkertaelokuvassa Ruusu ja kulkuri (1948). Hahmon lauluosuudet esitti Sulo Saarits.

Tyypillisiä ensirakastajan rooleja Salminen esitti muun muassa elokuvissa Yövartija vain... (1940), Takki ja liivit pois! (1939) ja Uuteen elämään (1942). Salminen näytteli myös kolmessa ensimmäisessä Suomisen perhe -elokuvassa perheen vävyä Lasse Lehtovaaraa. Salminen oli elokuvanäyttelijänä erittäin suosittu 1950-luvun alkupuolelle asti, mutta uraan tuli katkoja sodassa saatujen vammojen vuoksi syntyneen nivelreuman takia. Salminen esiintyi kuitenkin vielä harvakseltaan elokuvissa puolentoista vuosikymmenen ajan. Hänen viimeinen roolinsa oli Risto Jarvan ohjaamassa elokuvassa Ruusujen aika (1969).

 Yksityiselämä 
Salminen tapasi näyttelijä Kyllikki Väreen 1930-luvulla, kun molemmat aloittivat uraansa Kansallisteatterissa. He avioituivat pitkän seurustelun jälkeen vuonna 1938. Väreen ja Salmisen pojan, näyttelijä Esko Salmisen biologinen isä oli Tauno Palo, jonka kanssa Väreellä oli ollut rakkaussuhde 1940-luvulla. Vanhempien avioliitto kesti vuoteen 1951, jolloin Väre kuoli aivoverenvuotoon 38-vuotiaana. Salminen alkoholisoitui vaimonsa kuoleman jälkeen ja sai vielä samana vuonna potkut Kansallisteatterista. Myöhemmin hänet kiinnitettiin uudestaan teatteriin, mutta alkoholiongelma jatkui, ja Esko Salminen joutui ennen näytöksiä huolehtimaan isästään, joka ei aina ollut työskentelykunnossa. Salmisen oli pian jätettävä Kansallisteatteri pysyvästi, mutta hän jatkoi hajanaisia näyttelijäntöitä 1960-luvun loppuun.

Unto Salmisen pojanpoika Kristo Salminen on niin ikään näyttelijä. Salminen oli odottanut kovasti pojanpoikaansa, mutta hän kuoli viisi päivää ennen tämän syntymää. Salminen oli kuollessaan 62-vuotias.

Salminen on haudattu Kansallisteatterin näyttelijöiden yhteishautaan Hietaniemen hautausmaalle.

 Filmografia 

 Vuosi Elokuva Rooli 1931  Laveata tietä  mies Kirstin juhlissa 1933  Meidän poikamme merellä  res. kersantti Salminen Ne 45000  tuberkuloosilääkäri 1936  Tee työ ja opi pelaamaan  Kalle Kannas, kauppa-apulainen Taistelu Heikkilän talosta  Heikkilän Jaakko 1937  Kuriton sukupolvi  Pentti Varavaara, ”Pelle” 1938  Olenko minä tullut haaremiin  maisteri Martti Paavola Nummisuutarit  Esko Kiusaus  pastori 1939  Helmikuun manifesti  Hakala Takki ja liivit pois!  näyttelijä Aarne Uusitalo Seitsemän veljestä  Lauri Lapatossu ja Vinski Olympia-kuumeessa  kassanhoitaja Aarne Lehti 1940  Runon kuningas ja muuttolintu  Robert Bastman  Yövartija vain...  Veikko Kuusela 1941  Suomisen perhe  ylioppilas Lasse Lehtovaara Kaivopuiston kaunis Regina  Ontrei, luutnantin sotilaspalvelija 1942  Uuteen elämään  Niilo Nurmi alias Yrjö Sahlberg, ”Nikke” Suomisen Ollin tempaus  ylioppilas Lasse Lehtovaara 1943  Tuomari Martta  varatuomari Juho Heikki Karsta Suomisen taiteilijat  agronomi, res. luutnantti Lasse Lehtovaara  1944  Nainen on valttia  säveltäjä Rantamaa 1945  Kyläraittien kuningas  Hoijalan Esa

 Vuosi Elokuva Rooli 1946  ”Minä elän”  ”Kullervo” 1947  Pimeänpirtin hävitys  ylioppilas Kyösti Åkerfelt Pikajuna pohjoiseen  veturinlämmittäjä Ahvo Suopursu kukkii  muusikko Einar Kinos 1948  Ruusu ja kulkuri  Abraham ”Aappo” Ojanperä Pontevat pommaripojat  insinööri Ratas 1949  Katupeilin takana  tohtori Einar Heckler 1950  Tanssi yli hautojen  Araktshejeff Professori Masa  sanomalehtimies Nordgren Katarina kaunis leski  pastori Daniel Manasse Mathesius 1951  Lakeuksien lukko  merikapteeni Hanell Sadan miekan mies  kenraalimajuri Torsten Stålhandske 1952  Silmät hämärässä  kirjailija Radio tulee hulluksi  tohtori Kirves 1953  Maailman kaunein tyttö  sotamies 1958  Sven Tuuva  sotamarsalkka Toll 1959  Taas tapaamme Suomisen perheen  insinööri Kivi Ei ruumiita makuuhuoneeseen  Pedro, hovimestari 1961  Tulipunainen kyyhkynen  poliisilääkäri Miljoonavaillinki  Epäkesko Oy:n johtaja Hetkiä yössä  kertoja 1962  Tuulinen päivä  vanha mies 1969  Ruusujen aika  Saaran entinen aviomies Matias Turunen

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 



 Unto Salminen kantoi ristiään Firenzestä Helsinkiin, Kuva, 28.09.1938, nro 20, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Luokka:Suomalaiset näyttelijät
Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat
Luokka:Vuonna 1910 syntyneet
Luokka:Vuonna 1972 kuolleet