Virolainen muinaisusko

Virolainen muinaisusko tarkoittaa ennen kristinuskon valtakautta harjoitettuja uskonnollisia tapoja ja uskomuksia. Virolaisten muinaisista uskomuksista ajalta ennen kristinuskon tuloa tiedetään hyvin vähän, sillä perinnettä alettiin tallentaa vasta 1800-luvulla, jolloin muinaisusko oli kadonnut ja iso osa myyteistä unohtuneita. Osa myyteistä on rakennettu mahdollisesti melko keinotekoisesti 1800-luvun kansallisromantiikan huumassa.

Muinaisuskon piirteet
230px|thumb|Uhripaikka Koken kylässä Tartumaalla.
230px|thumb|Maardun hiisi.
Virolainen muinaisusko oli animistinen luonnonuskonto, joka sisälsi esimerkiksi metsään ja vesistöihin liittyvät erilaiset haltiat ja uskomukset. Maanviljelyn ja karjanhoidon yleistyttyä uskoon sisällytettiin myös näihin liittyviä vastaavia haltijoita ja uskomuksia. Myöhäisestä rautakaudesta lähtien esi-isien palvonta sai suuren merkityksen, mikä ilmeni esimerkiksi kalmistoina. Kalmistojen lisäksi virolaisen muinaisuskon palvontapaikkoina toimivat hiidet, uhrikivet ja pyhät vesistöt. Kalmistoille ja muille pyhille paikoille tuotiin uhreja, joiden tarkoituksena oli taata esi-isien tuki ja apu. Henrik Lättiläisen kirjoituksista ilmenee, että virolaiset uhrasivat nautoja, koiria ja muita eläimiä. Henrik antaa myös viitteitä ihmisuhreista. Esimerkkinä tästä Henrik kertoo, kuinka sakalalaiset olivat vuonna 1223 repineet tanskalaisen voudin sydämen irti tämän ollessa vielä elossa ja syöneet sen kypsentämisen jälkeen saadakseen voimia taisteluihin kristittyjä vastaan.

Virolaiset hautasivat vainajansa alun perin sellaisinaan kalmistoihin. Polttohautaus yleistyi rautakaudella. Polttamatta hautaaminen yleistyi jälleen toisen vuosituhannen alussa. Tapa saatettiin omaksua virolaisten itäisten naapurien venäläisten ja eteläisten latgallien esimerkin mukaan. Hautaustavan yleistymiseen vaikutti myös kristinuskon kasvava vaikutus. Kristillisiä vaikutteita virolaiseen muinaisuskoon tuli alun perin idästä Venäjältä. Ruumishaudat ja maanalaiset kalmistot olivat 1000-luvulta 1200-luvulle pääasiassa ylimystön ja varakkaiden henkilöiden hautapaikkoja. Hautapaikkojen esineistössä yleistyi ristinkuviolla koristellut esineet, jotka on tavallisesti liitetty kristinuskon leviämiseen. Samaan aikaan haudoista löytyi myös kuitenkin kirveen- ja rombin muotoisia esineitä, jotka viittaavat muinaisuskon säilymiseen kristinuskon vaikutteiden ohella.

Kristinuskon vakiinnutettua asemansa Virossa muinaisuskoon kuuluvia pyhiä paikkoja tuhottiin ja niiden paikalle rakennettiin kirkkoja ja kappeleita. Etenkin luterilainen kirkko pyrki hävittämään pyhiin paikkoihin liittyvät tavat. Tästä huolimatta vielä 1600- ja 1700-lukujen aikana virolaiset hautasivat vainajiaan pyhille paikoille. Muinaisuskon pyhien paikkojen palvonta päättyi 1800-luvulle tultaessa, mutta niihin liitetyt uskomukset säilyivät kansanperinteessä. Pisimpään pyhät paikat säilyivät Mulgimaalla, jossa pienet aidatut pyhät tarhat säilyivät osana maatiloja 1800-luvun puoliväliin saakka.

Jumaluudet
Joskus on väitetty, ettei virolaisille kehittynyt jumaluuksien panteonia, jollaisia oli esimerkiksi slaaveilla ja germaaneilla. Väite saattaa osaltaan perustua pelkästään siihen, että virolaisista jumaluuksista ei ole säilynyt juurikaan kirjallisia lähteitä. Koska virolaisilla oli tiheät yhteydet Skandinaviaan, on kuitenkin mahdollista että virolaisillakin oli oma nimeltä kutsuttujen jumaluuksien maailmansa. Nimeltä mainituista jumaluuksista tunnetaan kuitenkin vain yksi, Tooru eli Taara. Toorua palvottiin Länsi-Virossa ja Saarenmaalla. Tooru-nimi on yhdistetty sekä skandinaaviseen Thor-jumalaan että Henrikin Liivinmaan kronikassa mainittuun Taraphita-jumalaan, jonka nimi on usein tulkittu sotahuudoksi "Taara, avita!" eli "Taara, auta!".

Vanhin kerros säilyneitä myyttejä sisältyy runonlaulajien teksteihin. Ne kertovat maailman synnystä, maailmanpuusta ('Ilmapuu') ja siitä miten maa, kuu ja aurinko kuoriutuivat maailmanlinnun munista.

Rekonstruoitu jumalten joukko sisältää seuraavat jumalat:
 Taara eli Uku, ylijumala, jota palvotaan monessa pyhässä tammilehdossaPanssarikilta 
 Taaran tyttäret Linda ja Juta, lintujen kuningatar
 Taaran pojat Kõu (ukkonen) ja Pikker (salama)
 Vanatühi, manalan kuningas.
Näistä ainakin jotkin lienevät 1800-luvulla luotuja pseudomytologisia hahmoja, joita ei tiedetä alkuperäisessä kansanperinteessä esiintyneen.  Pikker on luultavasti syntynyt paino- tai lukuvirheen kautta murteellisesta muodosta pikken (yleiskielen pikne) ’ukkonen’ (vrt. suomen pitkäinen). Lindaa, joka Kalevipoeg-eepoksessa esiintyy sankarin äitinä, on pidetty Kreutzwaldin keksintönä, joka perustuisi Tallinnan kaupungin joissakin historialähteissä esiintyvään nimeen Lyndanise. Eduard Roosin mukaan Linda saattaisi kuitenkin olla alkuperäinen kansanperinteen hahmo, eivätkä muutamat Linda-nimen esiintymät kansanperinteessä ole välttämättä Kalevipoeg-eepoksesta kansan suuhun siirtyneitä. Juta-hahmon on ilmeisesti luonut Fr. R. Faehlmann romanttisessa tarinassaan, jossa orvoksi jääneen Juta-neidon ottaa kasvattityttärekseen pseudomytologinen Vanemuine-jumala.

 Myyttisiä esineitä ja asioita 

 Valkoinen laiva (valge laev) vie ihmiset parempaan valtakuntaan
 Kynsikypärä (küüntest kübar) tekee kantajansa näkymättömäksi
 Kirjokintaat (kirikindad) suojaavat niiden kuvioihin neulottujen loitsujen voimalla
 Kirjovyö (kirivöö) suojaa, parantaa ja käytetään uhrilahjana
 Pyhät kivet jääkauden siirtämiä siirtolohkareita on pidetty uhripaikkoina
 Liikkuvat metsät ihmisten pahuuden takia metsä voi lähteä liikkeelle
 Ihmissusi (libahunt)
 Sinilintu (sinilind)

Uuspakanuus ja rahvaanusko nykyään
Virolaisesta muinaisuskosta ei jäänyt juurikaan kirjallisia lähteitä, ja kun kansanperinnettä alettiin kerätä 1800-luvun loppupuoliskolla, sen kerääjät käyttivät hyödykseen pääasiassa suullista kansanperinnettä. Ensimmäinen virolaista kansanperinnettä laajemmassa mittakaavassa kerännyt oli Jakob Hurt (1839–1907). 1920-luvulla perustettiin uuspakanallinen taarausko. Uskonnon harjoittaminen liittyi kansallismielisyyteen, ja sen harjoittajat pyrkivät elvyttämään vanhoja muinaisuskon piirteitä, mutta he loivat myös kokonaan uusia vanhaan uskontoon liittymättömiä tapoja. Neuvostoliiton miehitettyä Viron taarauskoisten Hiis-järjestö kiellettiin vuonna 1940, mutta taarausko elpyi jälleen 1980-luvun lopulla ja Viron itsenäistymisen jälkeen 1990-luvulla.

Nykyään rahvaanuskon perinnettä pyrkii jatkamaan vuonna 1995 perustettu Maavalla Koda -järjestö. Maavalla Koda on uskonnollinen järjestö, jossa on edustettuna kaksi uskontoa: taarausko sekä maausko (maausk), jolla tarkoitetaan virolaisten (maarahvas) rahvaanomaista etnistä uskoa.

 Katso myös 
 Kalevipoeg
 Taara
 Vanemuine
 Maavalla Koda

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
Pilistvere rahvaroivad 

Luokka:Virolainen mytologia