Viljo Kajava

Viljo Lennart Kajava (22. syyskuuta 1909 Tampere – 2. helmikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen runoilija, suomentaja, kirjallisuuskriitikko ja journalisti. 

Elämä ja tuotanto
Viljo Kajavan vanhemmat olivat räätäli Konrad Johannes Kajava ja Martta Johanna o.s. Granlund. Hänen sukujuurensa juontavat isän puolelta Tyrväälle, ja hänen äitinsä vanhemmat olivat kotoisin Pirkkalasta ja Teiskosta. Kajavan puoliso oli Maj Inkeri Aulio vuodesta 1933 lähtien, ja heillä oli yksi lapsi Maija (1942). Lapsuudessaan hän joutui kokemaan vuoden 1918 sodan Tampereen valtauksen, mikä näkyi yhteiskunnallisena painotuksena hänen tuotannossaan. Kajavan perhe asui Viljon lapsuudessa Kaakinmaan kaupunginosassa.Pekkanen, Toivo – Rauanheimo, Reino (toim.): Kailaasta Meriluotoon: Suomalaisten kirjailijain elämäkertoja, s. 374–381. Porvoo–Helsinki: WSOY, 1947.

Kansakoulun käytyään Kajava aloitti oppikoulun Tampereen lyseossa ja siirtyi kolmannelta luokalta monia merkkimiehiä tuottaneeseen Hämeenlinnan lyseoon, jonka koululehteen Vasamaan hän kirjoitteli runoja. Kajava kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1931.

Kajava opiskeli Helsingin yliopistossa. Hän aloitti kirjailijana 1930-luvun puolivälissä. Hänen tuotantonsa oli hyvin yhteiskunnallista ja vasemmistolaista. Hän kuului keskeisenä jäsenen kirjailijayhdistys Kiilaan. Talvisota vuosina 1939–1940 oli Kajavalle suuri murros, ja hän siirtyi tuotannossaan yhteiskunnallisuudesta luontoaiheiseen ja impressionistiseen lyriikkaan. Jatkosodan ajan Kajava toimi rintamakirjeenvaihtajana TK-komppaniassa. 

Runoudessa Kajava oli merkittävä vapaarytmisen runon puolustaja ja uudistaja Suomessa. Hänellä oli voimakas vaikutus 1950-luvun suomalaisiin kirjallisuuden modernisteihin. Yhteiskunnallinen tietoisuus teki paluun Kajavan tuotantoon 1960-luvun runoissa, joka oli vilkkaan yhteiskunnallisen keskustelun ja suuren muutoksen vuosikymmen. Kuitenkin luonnon ja ihmisen vuorovaikutus pysyi mukana Kajavan tuotannossa koko hänen elämänsä ajan.

Kajava oli hyvin tuottelias kirjoittaja ja vielä 87-vuotiaana hän julkaisi runokokoelman ”Vielä piirrän viivan”, joka ilmestyi vuonna 1996. Runoteoksen teemat olivat samoja, joita Kajava oli viljellyt pitkän kirjoittajauransa aikana yhteiskunnallisuuden lisäksi, eli luonto, meri ja rakkaus.

Viljo Kajava on haudattu Hietaniemen hautausmaalle vaimonsa Maj Inkeri Kajavan kanssa sukuhautaan (Aulio-Nyman), läntinen uusiosa, kortteeri 18, linja 11.

Lehtimies
Viljo Kajava toimi myös lehtimiehenä. Eritoten hänen uransa kriitikkona on pitkä ja monisäikeinen:
Tulenkantajat 1935—1938
Aseveli 1941—1944
Suomen Sosialidemokraatti 1941 ja 1949—1965
Suomen Kuvalehti 1949—1954 (toimitussihteeri)

Kunnianosoitukset
Kunniatohtori Tampereen yliopisto 1975
Suomen kirjailijaliiton kunniajäsen 1969
Kiilan kunniajäsen
Hämäläis-Osakunnan kunniajäsen
Pirkkalaiskirjailijoiden kunniajäsen
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ensimmäisen luokan ritarimerkki
Pro Finlandia -mitali
Vapaudenmitali, toinen luokka
Nuoren voiman liiton kultamerkki
Helsinki-mitali
Muistolaatan julkaisu Viljo Kajava 100 vuotta, Mäkelänkatu 3, Helsinki, 2009

Teokset

Rakentajat, 1935
Murrosvuodet, 1937
Hyvästi muuttolintu, 1938
Luomiskuut, 1939
Takojat, 1941
Ankara maa, 1941 
Kahden sydämen talo, 1943
Muistatko vielä Paulin?, 1943 
Hellyys, 1944 
Suljetuin silmin, 1946
Till havets fåglar, 1948
Någonstans, 1949
Siivitetyt kädet, 1949
Hyvä on meri, 1950 
Yksinäisiä naisia, novelleja, 1950 
Vihreä kartta, novelleja, 1951 
Jokainen meistä, 1954
Muuttumatta, 1955
Ennen iltapäivää, 1956
Peikot, 1956
Tuliteema, 1957
Lintukauppias, novelleja, 1957 
Nuoruuden aamu ja ilta, romaani, 1958 
Taivaan sineen, 1959 
Kauneimmat runot, 1959 
Kymmenen ilmansuuntaa, 1961 
Ei kukaan ole voittaja, 1962 
Ruusuja, lunta, 1966 
Tampereen runot, 1966 
Käsityöläisen unet, 1968 
Valitut runot, 1969 
Reykjavikin valot, 1970 
Vallilan rapsodia, 1972 
Rannat tasangot vuoret, 1974. .
Läheltä, 1975. .

Kosketus, 1979. 
Valveilla kuin unessa, 1980 
Jäähyväiset eiliselle, 1982
Tuuli, valo, meri, 1984, valitut runot vuosilta 1935-1982 
Talvituuli, 1987
Tähän saavuin, 1989 
Aika rakastaa, aika laulaa (toim. Kristiina Lyytinen), 1990, muistelmat
Maan ja meren runot, 1992
Vielä piirrän viivan, 1996 
Valoksi maan päälle – Viljo Kajavan kauneimmat joulurunot (toim. Jarkko Laine), 1998 
1930-luvun runot, 2000
Sinusta, minusta, hissistä ja jazz-bändista – Nuoruuden runoja 1930 luvulta, 2000
Viljo Kajavan kauneimmat runot, 2009

Palkinnot
Kirjallisuuden valtionpalkinto 1955, 1967 ja 1973 
Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 1955, 1966 ja 1975 
Eino Leinon palkinto 1956 
Pro Finlandia 1958
Aleksis Kivi -palkinto 1959 
Työväenkulttuurin tunnustuspalkinto 1984 
Tampereen kaupungin luovan kirjallisen työn palkinto 1988 
Kirjailijaliiton kunniapalkinto 1989
Kirjailijaliiton tunnustuspalkinto 1977, 1989
Kansan sivistysrahaston työväenkulttuurin tunnustuspalkinto, 1984

Lähteet
 Kuka kukin on 1986. Otava 1986.
 Liukkonen, Petri: Viljo Kajava. 

Viitteet

Kirjallisuutta
 Haavikko, Ritva (toim.): Kirjailijat puhuvat: Tulenkantajat. 1976.

 Palmgren, Raoul: Kapinalliset kynät II–III. 1984.
 Saarenheimo, Kerttu: Tulenkantajat. 1966.

Aiheesta muualla
 Viljo Kajavan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.


Luokka:Suomalaiset runoilijat
Luokka:Suomalaiset kirjallisuuskriitikot
Luokka:Aleksis Kiven palkinnon saajat
Luokka:Eino Leinon palkinnon saajat
Luokka:Pro Finlandia -palkitut
Luokka:Vuonna 1909 syntyneet
Luokka:Vuonna 1998 kuolleet