Peter Debye

Petrus Josephus Wilhelmus Debije (24. maaliskuuta, 1884 – 2. marraskuuta, 1966) oli Nobel-palkittu alankomaalainen fysikaalinen kemisti.
Hän vaihtoi nimensä myöhemmin muotoon Peter Joseph William Debye.

Peter Debye teki ensimmäisen merkittävän tieteellisen työnsä 1912 soveltaessaan dipolimomentin käsitettä epäsymmetristen molekyylien varausjakauman kuvaamiseen. Samana vuonna hän onnistui myös laajentamaan Albert Einsteinin teoriaa ominaislämpökapasiteetista mataliin lämpötiloihin lisäämällä siihen matalataajuiset fononit (Debyen malli). Vuonna 1913 Debye laajensi Niels Bohrin teoriaa atomimallista lisäämällä siihen elliptiset orbitaalit. Saman idean tosin esitti myös Arnold Sommerfeld.

Vuosina 1914–1915 Peter Debye laski yhdessä Paul Scherrerin kanssa lämpötilan vaikutuksen röntgendiffraktiokuvioihin. Myöhemmin Ivar WallerIvar Wallerin muistokirjoitus julkaisussa Journal of Applied Crystallography. täydensi työtä, joten kiteen lämpöliikkeen vaikutusta röntgendiffraktiokuvioon kuvaava Debyen ja Wallerin tekijä nimettiin heidän mukaansa. Hän myös kehitti teorian, joka selitti Comptonin ilmiön, missä röntgensäteilyn energia muuttuu, kun se vuorovaikuttaa elektronin kanssa.

Yhdessä assistenttinsa Erich Hückelin kanssa Debye paransi Svante Arrheniuksen teoriaa sähköjohtavuudesta elektrolyyttisissä liuoksissa (Debyen ja Hückelin yhtälö).

Vuonna 1936 Peter Debyelle myönnettiin Nobelin kemianpalkintoNobelprize.org hänen työstään molekyylien rakenteen selvittämisessä (dipolimomentti ja röntgendiffraktio).

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Nobelin kemianpalkinnon saajat
Luokka:Alankomaalaiset kemistit
Luokka:Alankomaalaiset professorit
Luokka:Zürichin yliopiston professorit
Luokka:Max Planck -mitalin saajat
Luokka:Vuonna 1884 syntyneet
Luokka:Vuonna 1966 kuolleet