Harald Gille

Harald Gille (norjaksi Harald IV Magnusson Gille) ; (1103–1136) oli Norjan kuningas vuosina 1130–1136. 

Harald oli syntynyt Irlannissa, ja hän lienee saanut liikanimensä Gille sanaparista Gilla Críst, Kristuksen palvelija. Hänen valtaannousunsa merkitsi kansalaissotien aikakauden alkua, ja tänä aikana Norjassa käytiin jatkuvasti julmaa kamppailua oikeudesta kruunuun.

Harald saapui Norjaan vuonna 1128  ja ilmoitti olevansa edesmenneen kuningas Maunu Paljassäären poika ja hallitsevan kuninkaan Sigurd Jerusaleminkävijän velipuoli. Harald läpäisi tulikokeen eli käveli tulisilla hiilillä, mikä ajan uskomusten mukaan todisti hänen puhuvan totta.

Sigurd hyväksyi hänet veljekseen sillä ehdolla, ettei Harald vaatisi osuutta valtakunnasta Sigurdin tai hänen poikansa Maunun elinaikana. Harald piti lupauksensa Sigurdin kuolemaan asti. Sigurdin kuoleman jälkeen Haraldin ja Maunun välille puhkesi kuitenkin sota, jonka Harald viimein voitti vuonna 1135. Harald kastroitti ja sokaistutti Maunun ja sulki tämän luostariin. Tämän jälkeen Harald Gille hallitsi Norjaa yksin, mutta kruunua tavoitellut Sigurd Slembe surmasi hänet jo vuonna 1136. 

Haraldilla ja hänen puolisollaan Ingrid Ragvaldsdotterilla oli kolme poikaa, Inge, Sigurd ja Östen. Heistä kaikista tuli vuorollaan Norjan kuninkaita.

 Lähteet 

Luokka:Norjan kuninkaat
Luokka:Vuonna 1103 syntyneet
Luokka:Vuonna 1136 kuolleet