Jane’s Addiction

Jane’s Addiction oli yhdysvaltalainen vaihtoehtorockyhtye. Yhtye tunnettiin omalaatuisesta vaihtoehtosoundistaan, joka sisälsi vaikutteita funkista, psykedeelisestä rockista, heavy metalista, goottirockista ja punk rockista. Yhtyeen tunnetuin kokoonpano oli Perry Farrell (laulu), Dave Navarro (kitara), Stephen Perkins (rummut) ja Eric Avery (basso).

Yhtye perustettiin vuonna 1985. Se esiintyi aluksi pääasiassa erilaisilla klubeilla Los Angelesin ympäristössä. Levytyssopimuksen saatuaan  se julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa Nothing’s Shocking vuonna 1988. Vuonna 1990 julkaistun Ritual de lo Habitualin myötä yhtye teki läpimurtonsa, pitkälti kappaleen Been Caught Stealing ansiosta. Kun yhtye oli suosionsa huipulla, se hajosi. Yhtye kuitenkin palasi yli kymmenen vuotta myöhemmin yhteen ja julkaisi vuonna 2003 albumin Strays. Yhtye hajosi kuitenkin uudestaan, mutta palasi jälleen muutama vuosi myöhemmin yhteen ja julkaisi neljännen studioalbuminsa The Great Escape Artist lokakuussa 2011.

 Historiaa 
Perustaminen (1985–1987)
Yhtye perustui laulaja Perry Farrelin vanhaan yhtyeeseen nimeltä Psi Com. Farrell etsi yhtyeelle basistia, kunnes hän tapasi Eric Averyn. Farrell toivoi Averyn tulon pitävän yhtyeen pystyssä, mutta hän olisi halunnut perustaa uuden yhtyeen. Psi Com kuitenkin hajosi Averyn tulosta huolimatta. Tämän jälkeen Avery ja Farrell esiintyivät duona, nimellä Illuminotics, mutta vaihtoivat sen Jane's Addictioniksi. Yhtye oli perustettu, mutta siitä puuttuivat rumpali ja kitaristi. Kitaristiksi yhtyeeseen liittyi Chris Brinkman, joka oli aiemmin soittanut Averyn kanssa yhtyeessä Scrunge ja rumpaliksi Averyn siskon kautta hänen poikaystävänsä Stephen Perkins.

Yhtyeen esiinnyttyä livenä muutaman kerran Farrel erotti Brinkmanin, koska ei ollut tyytyväinen tämän soittamiseen. Kitaristiksi yhtyeeseen liittyi pian Ed, mutta hän ei ollut siinä kauan. Yhtye oli taas ilman kitaristia, kunnes Perkins esitteli entisen yhtyetoverinsa Dave Navarron muulle yhtyeelle. Tämä kokoonpano jatkoi yhtyeen esiintymisiä ja alkoi kirjoittaa uusia kappaleita.

Live-esitysten myötä yhtye alkoi saada faneja ja tarjouksia levy-yhtiöiltä, joten yhtye päätti julkaista ensimmäisen albuminsa. Se solmi levytyssopimuksen Warner Brosin kanssa vuonna 1986http://www.allmusic.com/artist/janes-addiction-p4595/biography ja julkaisi ensimmäisen albuminsa Jane’s Addiction vuonna 1987. Albumi oli livealbumi, ja se nauhoitettiin The Roxy-yökerhossa.

Nothing’s Shocking (1987–1989)
Yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, Nothing's Shocking julkaistiin vuonna 1988. Albumin soundi oli yhtyeelle tyypillistä vaihtoehtorockin ja heavy metalin sekoitusta. Yhtyeen laulaja Farrell käsittelee albumin kappaleiden sanoituksissa yleisesti seksiä, väkivaltaa, rakkautta ja huumeita. Albumin kannessa on veistos Farrellin silloisesta tyttöystävästä alasti, mikä aiheutti albumin laajaa kieltämistä.http://janesaddiction.com/biography  Albumin kansi on Farrelin suunnittelema. Hän on suunnitellut myös muut yhtyeen albumien kannet. Myös kappaleen ”Mountain Song” video kiellettiin laajasti. Albumi menestyi kuitenkin kohtalaisesti ja se oli 103. Billboard 200-listalla.http://www.billboard.com/charts/billboard-200#/album/jane-s-addiction/nothing-s-shocking/61336 Albumilta julkaistu single "Jane Says" oli kuudes Alternative Songs-listalla.http://www.billboard.com/#/artist/jane-s-addiction/chart-history/4920?f=377&g=Singles Ensimmäisen albumin julkaistuaan yhtyeen suosio kasvoi entisestään.

Ritual de lo Habitual ja ensimmäinen hajoaminen (1989–1991)
Vuonna 1989 Warner Bros. pyysi yhtyettä aloittamaan toisen albumin tekemisen. Yhtye halusi kuitenkin pitää pienen tauon pitkän Yhdysvaltain kiertueen jälkeen. Lisäksi sen jäsenet kärsivät huumeriippuvuudesta. Lopulta vuoden 1990 puolella yhtye astui levytysstudioon, missä se teki albumia viiden kuukauden ajan. Kun toinen studioalbumi Ritual de lo Habitual lopulta julkaistiin vuonna 1990, siitä tuli yhtyeen kaupallinen läpimurto, ja se sisältää ehkä yhtyeen tunnetuimmat kappaleet Been Caught Stealing ja Stop!. Albumilla on runsaasti vaikutteita psykedeelisestä ja progressiivisesta rockista esimerkiksi yli 10-minuuttisessa kappaleessa ”Three Days”. Albumi ylsi 19. sijalle Billboard 200 -listalla.http://www.billboard.com/charts/billboard-200#/album/jane-s-addiction/ritual-de-lo-habitual/145904 Molemmat singlet, Been Caught Stealing ja Stop! olivat listaykkösiä Alternative Songs-listalla.http://www.billboard.com/charts/billboard-200#/artist/jane-s-addiction/chart-history/4920?f=377&g=Singles Ensiksi mainittu sai Grammy ehdokkuuden parhaasta rockesityksestä. Kolmas single Classic Girl oli samalla listalla 15. Tämänkin albumin kansi sensuroitiin laajalti ja yhtye pyysi Warner Brosia tekemään uuden kannen myytäväksi niihin kauppoihin, jotka kieltäytyivät myymästä albumia alkuperäisellä kannella.http://www.rollingstone.com/music/artists/janes-addiction/biography 

Albumia seurasi puolentoista vuoden pituinen kiertue. Warner Bros. halusi kuitenkin kiertueen jatkuvan. Tämä sopi Farrelille, mutta hän halusi sanella ehdot. Niinpä vuonna 1991 Farrell perusti vaihtoehtorockfestivaalin Lollapalooza. Sen oli aluksi tarkoitus olla Jane's Addictionin jäähyväiskiertue, mutta siitä tuli suuri menestys. Kiertueen loputtua vuoden 1991 kesällä yhtye hajosi huumeongelmien takia.

Vuonna 1991 Farrell oli mukana ohjaamassa elokuvaa nimeltä Gift. Elokuva kertoo yhtyeestä, ja siinä on mm. kohtauksia yhtyeen live-esiintymisestä Méxicossä.

Hajoaminen ja jäsenten sivuprojektit (1992–2001)
Yhtyeen jäsenet eivät kuitenkaan lopettaneet työskentelyä musiikin parissa, vaan jokainen keskittyi omiin projekteihinsa. Farrel jatkoi Lollapaloozan organisointia seuraavien vuosien ajan. Hän perusti vuonna 1992 Perkinsin kanssa uuden yhtyeen nimeltä Porno for Pyros. Yhtye julkaisi debyyttialbuminsa samana vuonna. Debyyttialbumin jälkeen yhtye piti matalaa profiilia, kunnes se julkaisi toisen albuminsa vuonna 1994. Tällä kertaa Avery oli mukana yhtyeessä. Navarrokaan ei pysynyt poissa musiikin parista, vaan liittyi Red Hot Chili Peppersiin vuonna 1993. Hän korvasi yhtyeestä eronneen John Fruscianten. Navarro levytti uuden yhtyeensä kanssa yhden albumin, vuonna 1995 julkaistun albumin One Hot Minute.

Vuonna 1997 Navarro erotettiin Red Hot Chili Peppersistä. Samoihin aikoihin myös Porno for Pyros oli hajoamassa. Navarro saapui soittamaan kitaraa heidän kanssaan Pyroksen viimeiseen kiertueeseen. Hänen mukanaan Flea tuli Red Hot Chili Peppersistä soittamaan bassoa kiertueelle. Samana vuonna Jane’s Addiction ilmoitti tekevänsä paluukiertueen. Flea soitti bassoa myös tällä kiertueella Averyn kieltäydyttyä. Hän keskittyi mieluummin toiseen yhtyeeseen nimeltä Polar Bear. Kiertueen jälkeen yhtye julkaisi kokoelma-albumin Kettle Whistle. Albumi sisälsi yhtyeen tunnetuimpia ja myös uusia kappaleita. Albumi myi kultaa Yhdysvalloissa RIAA ja oli 21. Billboard 200 -listalla.http://www.allmusic.com/album/kettle-whistle-r319126/charts-awards

Yhtye kuitenkin hajosi kiertueen jälkeen uudestaan, ja jäsenet lähtivät kukin eri suuntiin. Vuonna 1999 ilmestyi Porno for Pyroksen kokoelma-albumi nimeltä Rev. Farrelin ensimmäinen sooloalbumi Song Yet to be Sung ilmestyi vuonna 2001. Navarron oma sooloalbumi Trust No One ilmestyi kuukausi ennen Farrelin albumia. Samana vuonna yhtye ilmoitti taas tekevänsä kiertueen. Avery kieltäytyi tälläkin kertaa liittymästä yhtyeeseen. Hänen tilallaan bassoa soitti Porno for Pyros -yhtyeen entinen basisti Martyn Lenoble.

Strays (2001–2004)
Vuoden 2002 puolessa välissä yhtye siirtyi uudestaan studioon. Yhtyeeltä kuitenkin puuttui basisti. Pian yhtyeeseen liittyi Chris Chaney. Uuden albumin tuottajaksi yhtye valitsi Bob Ezrinin. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen Capitol Recordsin kanssa. Yhtye julkaisi albuminsa Strays 22. heinäkuuta 2003. Albumi oli samalla yhtyeen ensimmäinen yli kymmeneen vuoteen. Albumi sisälsi hitit Just Because ja True Nature. Kummatkin singlet pääsivät Alternative Songs -listalle, edellä mainittu oli listan ensimmäinen ja toisena mainittu 30. Itse albumi oli neljäs Billboard 200 -listalla.http://www.billboard.com/charts/billboard-200#/album/jane-s-addiction/strays/589494 Kun albumi oli julkaistu, Farrell käynnisti Lollapalooza-kiertueen uudestaan käyntiin. Albumin kappaletta ”Superhero” on käytetty Entourage-sarjan teemana vuodesta 2004 lähtien.

Toinen hajoaminen (2004–2008)
Vuonna 2004 yhtye ilmoitti taas hajoavansa. Jäsenet alkoivat taas keskittyä omiin projekteihinsa. Navarro, Perkins ja Chaney perustivat laulaja Steve Isaacsin kanssa yhtyeen The Panic Channel. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa (One) vuonna 2006. Vuonna 2006 Navarro oli mukana juontamassa CBS-kanavan ohjelmaa Rock Star: Supernova. Ohjelmassa kilpailijat kilpailivat laulajan paikasta uudessa yhtyeessä. Vuonna 2007 The Panic Channel ja Supernova olivat kiertueella yhdessä. Farrell oli perustanut uuden yhtyeen nimeltä Satellite Party vaimonsa Etty Lau Farrelin ja Nuno Bettencourtin kanssa. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa myöhemmin samana vuonna.

Toinen paluu ja The Great Escape Artist (2008–2012)
Vuonna 2008 yhtye palasi kokoon. Samana vuonna yhtye esiintyi NME musiikkigaalassa ja oli maininnut palaavansa konserttilavoille. Tällä kertaa myös alkuperäisbasisti Avery oli mukana. Yhtye nauhoitti nopeasti kappaleet ”Whores” ja ”Chip Away” uudestaan. Jälkimmäistä ei oltu koskaan nauhoitettu studiossa. Sen jälkeen yhtye lähti kiertueelle Trent Reznorin ja Nine Inch Nailsin kanssa. Kiertueen jälkeen ilmestyi kokoelma A Cabinet of Curiosities. Vuonna 2010 Avery ilmoitti jättävänsä yhtyeen. Hänen tilalleen yhtyeeseen tuli entinen Guns N’ Roses -yhtyeen basisti Duff McKagan. Hänen oli alun perin tarkoitus olla vain väliaikainen korvaaja, mutta jäi yhtyeeseen. Toukokuussa 2010 oli McKaganin ensimmäinen live-esiintyminen yhtyeen kanssa, kun yhtye esitti kappaleen "Soulmate" Cinco de Mayo -konsertissa Hollywoodissa.

McKagan kuitenkin jätti yhtyeen samana vuonna. Hänet korvasi Dave Sitek. Yhtye levytti uuden basistin ja tuottaja Rich Costeyn kanssa albumin The Great Escape Artist. Albumi julkaistiin lokakuun puolivälissä 2011. Vaikka Sitek soittaakin albumilla, hän ei soita yhtyeen kiertueella, vaan hänet korvasi Chris Chaney.

 Kolmas paluu, oikeushaasteita ja hajoaminen (2024–2025)  
Toukokuun 23. päivänä 2024 Jane's Addictionin klassinen kokoonpano (Farrell, Navarro, Avery ja Perkins) esiintyi Bush Hallissa Lontoossa, tätä ennen he olivat esiintyneet yhdessä vuonna 2010. He soittivat myös uusia kappaleita ennen Euroopan kiertuettaan, ja ne olivat ensimmäisiä Averyn kanssa tehtyjä kappaleita noin kolmeenkymmeneenneljään vuoteen.

Saman vuoden syyskuun 13. päivänä Bostonissa järjestetyllä keikalla Farrell alkoi huutaa Navarrolle, minkä lisäksi töni ja löi häntä. Keikka päätettiin keskeyttää ennenaikaisesti. Tämän jälkeen yhtye julkaisi tiedotteen, jossa kerrottiin kiertueen keskeyttämisestä ja jäämisestä tauolle "sisäisten ristiriitojen" takia. Navarro, Avery ja Perkins julkaisivat sittemmin sosiaalisessa mediassa uuden tiedotteen, jossa syyksi sanottiin "laulajan mielenterveysongelmat". 

Keikalla olleen valokuvaajan mukaan Farrellilla oli koko illan ajan mukanaan iso viinipullo, minkä lisäksi "Navarro ja Avery puhuivat toistensa kanssa koko keikan ajan ja tuntuivat normaalia vihaisemmilta." Farrellin vaimon Etty Laun mukaan yhtyeen sisällä oli ollut "jo pitkään noussutta turhautumista". Hän myönsi että yhtyeen jäsenten välillä oli ollut paljon jännitettä ja erimielisyyksiä, mikä oli kuitenkin "osa sitä taikaa joka teki bändistä niin dynaamisen". Hän sanoi Farrellin kärsineen "jokailtaisesta tinnituksesta ja kurkkukivusta", mikä myös liittyi kasvaneeseen turhautumiseen.

Tammikuussa 2025 Jane's Addictionin jäljelle jääneet jäsenet alkoivat äänittää uutta musiikkia ilman Farrellia.

Haastattelussaan Guitar Playerille toukokuussa 2025 Navarro sanoi Bostonin keikkaa uransa huonoimmaksi keikaksi. Hänen mukaansa kaikki "siihen asti tullut edistys vaipui hukkaan ja tuhosi yhtyeen". Hän sanoi, ettei keikan jälkeen yhtyeellä ole enää mitään mahdollisuutta soittaa yhdessä.

16. heinäkuuta 2025 Jane's Addictionin jäljelle jääneet jäsenet haastoivat Perry Farrellin oikeuteen Bostonin keikalla sattuneesta tappelusta. Farrellia syytettiin pahoinpitelystä, henkisen kärsimyksen tahallisesta aiheuttamisesta, huolimattomuudesta ja sopimusrikkomuksesta. Haasteessa sanottiin, että yhtye menetti Farrellin toiminnan takia yli 10 miljoonaa dollaria kiertueen ja seuraavan studioalbumin äänittämisen peruunnuttua.

Farrell itse haastoi jäsenet oikeuteen muutaman tunnin kuluttua oikeushaasteen julkitulosta. Farrell syytti jäseniä vuosia kestäneen häirintä- ja kiusaamiskampanjan luomisesta häntä vastaan. Hän myös sanoi, ettei hänellä ollut sananvaltaa kiertueen perumisessa ja yhtyeen hajottamisessa. Hän myös väitti, että keikalla tapahtunut tappelu johtui turhautumisesta kun yhtyeen jäsenet soittivat soittimiaan liian kovalla, jolloin hän ei voinut kuulla omaa ääntään asettamatta korvamonitoriensa äänenvoimakkuutta vaarallisen korkeaksi. Farrell myös väitti Navarron pahoinpidelleen häntä ja hänen vaimoaan esiintymislavan takana. 

Joulukuussa 2025 Jane's Addictionin jäsenet kertoivat sosiaalisessa mediassa kokoontuneensa viimeistä kertaa ratkaistakseen erimielisyytensä, minkä myötä yhtye myös lopettaa toimintansa.

Jäsenet
Nykyiset jäsenet
 Perry Farrell - laulu (1985–1991, 1997, 2001–2004, 2008–2025)
 Dave Navarro - kitara (1986–1991, 1997, 2001–2004, 2008–2022, 2025)
 Stephen Perkins - rummut (1986–1991, 1997, 2001-2004, 2008-2025)
 Eric Avery - basso (1985–1991, 2008–2010, 2022–2025)

Muut

 Chris Chaney - basso (2002—2004, 2011–2022)
 Chris Brinkman - kitara (1985–1986) 
 Matt Chaikin - rummut (1985–1986)
 Martyn LeNoble - basso (2001–2002)
 Duff McKagan - basso (2010)

Aikajana

Diskografia

Studioalbumit

Nothing’s Shocking (23. elokuuta 1988) 2x platinaa
Ritual de lo Habitual (21. elokuuta 1990) 2x platinaa
Strays (22. heinäkuuta  2003) kultaa
The Great Escape Artist, (18. lokakuuta 2011)

Live- ja kokoelma-albumit

Jane’s Addiction (1987)
Live and Rare (1991)
Kettle Whistle (1997)
Up From the Catacombs: The Best of Jane’s Addiction (2006)

Lähteet

*