Strung Up

Strung Up on brittiläisen Sweet-yhtyeen marraskuussa 1975 julkaistu live- ja kokoelma-albumi. Siinä on kaksi levyä, joista livelevy nauhoitettiin 21. joulukuuta 1973 Rainbow-teatterissa Lontoossa, kun taas studiolevy on koottu enimmäkseen vuosina 1973–1975 julkaistuista singleistä.

 Tausta 
Sweet työsti vuonna 1975 neljättä studioalbumiaan Give Us a Wink, joka alkoi olla valmis. Yhtyeen managerin Ed Lefflerin neuvosta sen julkaisua kuitenkin siirrettiin, koska edellinen albumi Desolation Boulevard kävi edelleen hyvin kaupaksi Yhdysvalloissa, eikä uuden levyn haluttu syövän sen myyntiä. Studioalbumia odotellessa levy-yhtiö RCA Records halusi kuitenkin julkaista yhtyeeltä jotain materiaalia Euroopan markkinoille.Thompson 2010, s. 199. 

 Sisältö 
RCA päätti julkaista tupla-albumin, jonka ensimmäisen levyn sisältö koostuu joulun alla 1973 äänitetystä livemateriaalista. Se oli äänitetty Lontoon Rainbow-teatterissa ja myös kuvattu All That Glitters -nimistä dokumenttia varten. 

Studiomateriaalista koostuvalla kakkoslevyllä on pääasiassa singlejen A- ja B-puolia vuosilta 1973–1975. A-puolia ovat ”Action”, ”Fox on the Run”, ”The Ballroom Blitz” ja ”Blockbuster”. Niistä ”Action” on tosin alkuperäisen singleversion sijaan Give Us a Wink -albumin äänityssessioissa tehty uusi miksaus, josta vastasi äänittäjä Reinhold Mack.Thompson 2010, s. 191–192, 199. Alkujaan B-puolilla julkaistut kappaleet ovat ”Miss Demeanor” ja ”Burn on the Flame”, jotka ilmestyivät nyt ensi kertaa albumilla. Singlelinjasta poikkeaa Euroopassa aiemmin julkaisematon, Nicky Chinnin ja Mike Chapmanin kirjoittama ”I Wanna Be Committed”, jonka yhtyeen oma sävellys ”Fox on the Run” oli aiemmin samana vuonna syrjäyttänyt singlen A-puolena.Väistö & Perttunen 2003, s. 48. Yleislinjasta eroavat myös yksittäiset albumiraidat ”Set Me Free” ja ”Solid Gold Brass”.Thompson 2010, s. 255. 

Ensimmäisen LP:n livemateriaalin stereonauhoitus epäonnistui alun perin, koska rumpujen virvelin mikrofoni ei toiminut. Rumpali Mick Tucker nauhoitti myöhemmin Strung Up-albumin seitsemän livekappaleen virvelirummut uudelleen studiossa. Alkuperäinen, äänipöydästä käsin taltioitu mono-miksaus puolestaan oli onnistunut ja se julkaistiin vuonna 1999 CD:nä nimellä Live at the Rainbow 1973. Strung Up-albumin vuoden 2016 laajennettu painos käyttää myös näitä mono-miksauksia bonuskappaleissa.

 Nimi ja kansi 
Albumin kannet ovat avattavat, ja kansikuvan on suunnitellut Joe Petagno.Väistö & Perttunen: s. 51–52. Kuvassa Sweetin jäsenet pitelevät käsissään yhtyeen muusikoiden mallisia sätkynukkeja. Kansi oli viittaus siihen, että yhtye ei ollut riippuvainen laulunkirjoittajatiimi Chinn/Chapmanista, vaan se kykeni musiikilliseen omavaraisuuteen.  Alkuperäisen Britannian-painoksen mukana tuli liite.

Albumin nimi Strung Up heijasteli yhtyeen tyytymättömyyttä asemaansa levy-yhtiön ja managerien puristuksessa.

 Julkaisu 

 Myynti ja painokset 
Strung Up julkaistiin marraskuussa 1975.Thompson 2010, s. 256. Se ilmestyi alun perin Euroopassa, Aasiassa ja joissain Etelä-Amerikan maissa. Yhdysvalloissa se julkaistiin vasta vuonna 1997 CD-versiona. Japanissa albumin julkaisi Toshiba nimellä Anthology. Italiassa albumi ilmestyi yksilevyisenä versiona, jolla olivat pelkät studiokappaleet. Liveosuus julkaistiin erillisenä albumina Live in England!.

CD-versiona albumi oli julkaistu Yhdysvaltojen lisäksi vain Japanissa vuosina 1992 ja 1998 nimellä Anthology, kunnes vuonna 2016 Sony julkaisi Strung Upista maailmanlaajuisen kahden CD:n ja kahden vinyylin laajennetut versiot. Livelevy sisälsi bonuksena lisää joulukuun 1973 konsertissa soitettuja kappaleita, jotka puuttuivat alkuperäiseltä albumilta. Silläkään ei silti ollut kokonaista konserttia, joka on julkaistu ainoastaan vuonna 1999 albumilla Live at the Rainbow 1973. Studiolevy sisälsi bonuskappaleet ”The Lies in Your Eyes”, ”Fever of Love”, ”Teenage Rampage” ja ”Hell Raiser”.

 Arvioita 

Britanniassa Record Mirror -lehti piti livelevyä muuten vahvana, mutta kappaleet kuulostavat liian samanlaisilta. Brian Connollyn laulu sai kehuja, ja parhaina kappaleina lehti nosti esiin raidat ”Hell Raiser” ja Mick Tuckerin rumpusoolonumeroa ”The Man with a Golden Arm”. Jo aiemmin julkaistuja studiokappaleita lehti ei arvioinut. Loppuun lehti kirjoitti albumin kanteen viitaten, ettei kukaan voi enää kiistää, etteikö Sweetillä olisi nykyään narut omissa käsissään. 

Melody Maker kehui livelevyn osalta Sweetin soittoa ja kirjoitti Brian Connollylla olevan paljon vahvempi ja rajumpi ääni kuin mitä singlejen perusteella voisi kuvitella. Studiolevyn lehti kirjoitti todistavan, ettei yhtyeen itse ja Chinnin ja Chapmanin kirjoittamilla singlejen A-puolilla ole juurikaan laadullista eroa, vaan Sweetin omat sävellykset ovat jopa hieman energisempiä ja voimakkaampia. Lehti lopetti arvostelun sanomalla, ettei The Whon johtohahmon Pete Townshendin vertaus Sweetistä ja varhaisesta The Whosta olekaan täysin tuulesta temmattu.

Allmusic (70px)

 Kappaleet 

 Levy 1: live 

A-puoli





B-puoli




 Levy 2: studio 
A-puoli





B-puoli





 Vuoden 2016 CD-versio 

CD 1 – live 
 Hell Raiser
 Burning/Someone Else Will
 Rock’n Roll Disgrace
 Need A Lot Of Loving
 The Ballroom Blitz
 Done Me Wrong All Right
 You’re Not Wrong for Loving Me
 The Man with the Golden Arm
 Teenage Rampage
 Blockbuster

CD 2 – studio
 Action
 Fox on the Run
 The Lies in Your Eyes
 Fever of Love
 Set Me Free
 Miss Demeanor
 The Ballroom Blitz
 Teenage Rampage
 Burn on the Flame
 Solid Gold Brass
 The Six Teens
 I Wanna Be Committed
 Blockbuster
 Hell Raiser

Kokoonpano 
Brian Connolly – laulu
Andy Scott – kitara, laulu
Steve Priest – bassokitara, laulu
Mick Tucker – rummut, laulu

 Lähteet 



Viitteet

Luokka:Sweetin kokoelma-albumit
Luokka:Vuoden 1975 kokoelma-albumit
Luokka:Vuoden 1975 konserttitallenteet