Australianpaimenkoira

Australianpaimenkoira () on Kaliforniassa 1800-luvulla työkoiraksi kehitetty koirarotu. Se syntyi Yhdysvaltain länsiosien paimenten tarpeesta saada seudun olosuhteisiin sopiva lammaskoira. Vuosina 2021–2025 Suomessa rekisteröitiin 400–600 austrapianpaimenkoiraa vuosittain ja vuonna 2025 se oli 29. suosituin rotu.

Rodussa on kaksi erilaista linjaa: näyttelylinja tai työlinja. Näyttelylinjaisilla koirilla on raskaampi luusto, suurempi pää ja pidempi ja paksumpi turkki. Työkoirapuolella puolestaan tavataan kooltaan pienempiä, kevytluustoisia koiria, joilla on ohut, lyhyt turkki sekä erittäin suuri työhalukkuus, loppumaton energia ja hyvin vahva vartiointitaipumus. Tällaiset työkoirat vaativat paljon tekemistä ja työtä, eivätkä ne sovi tavalliselle koiranomistajalle. Huomattavimmat erot tyyppien välillä ovat koirien koossa, luuston raskaudessa, turkin paksuudessa, työinnossa sekä vartiointitaipumuksen vahvuudessa.

 Ulkonäkö 

Australianpaimenkoira on keskikokoinen ja rakenteeltaan tasapainoinen. Karvapeite on keskipitkää ja melko karkeaa, mahdollisesti hiukan lainehtivaa, pohjavilla tiheää ja pehmeää. Turkin hoidoksi riittää viikoittainen harjaus.

Australianpaimenkoiran häntä typistetään usein maissa, joissa typistäminen on sallittu. Joskus pentu syntyy luonnostaan töpöhäntäisenä. Suomessa hännän typistäminen on kiellettyä. Korvat ovat keskikokoiset ja kolmionmuotoiset, päästään hiukan pyöristyneet ja sivulle tai eteenpäin taittuneet.

Värityksistä hyväksytään samanarvoisina musta ja maksanruskea (punainen) punaruskein merkein tai ilman sekä näiden merlemuunnokset (sini- ja punamarmoroitu). Kaikissa värityksissä voi olla valkoisia merkkejä osittaisena tai täytenä kauluksena, rinnassa, raajoissa, kuonon alaosassa, läsimerkkinä päässä ja vatsassa. Valkoinen ei saa nousta kyljillä kyynärpäiden tasosta kymmentä senttimetriä ylemmäs eikä olla pään alueella vallitseva. Silmänympärysten tulee olla täysin pigmentoituneet. Kirsun, huulten ja silmänympärysten värin tulee olla mustapohjaisilla värityksillä mustat ja punapohjaisilla värityksillä maksanruskeat. Marmoroiduilla koirilla sallitaan alle 25 prosenttia kirsun alasta kattavat vaaleanpunaiset pilkut. Silmien värin tulee olla ruskea, sininen, meripihka tai jokin näiden yhdistelmä.

Värityksen osalta hylkääviksi virheiksi katsotaan valkoinen väri sään ja hännän välisellä tai kyynärpäiden ja reisien takaosan välisellä alueella. Yli yksivuotiailla koirilla 25 prosentin osuuden ylittävä vaaleanpunaisuus kirsussa on vakava virhe.

pienoiskuva|Australianpaimenkoiran väriyhdistelmiä on paljon. Kuvassa vasemmalta alkaen musta, punamarmori, sinimarmori ja punainen koira. Kaikilla on lisäksi punaiset ja valkoiset merkit.

 Luonne ja käyttäytyminen 

Työkoiraksi kehitetyn australianpaimenkoiran oppimiskyky on hyvä, joten sen voi kouluttaa hyvin erilaisiin tehtäviin. Siksi se sopiikin hyvin erilaisiin koiraurheilulajeihin, kuten agilityn ja tokon harrastamiseen, sekä palveluskoiratehtäviin. Koira on tarmokas ja nauttii työskentelystä sekä uusien asioiden oppimisesta. Toisaalta rotu vaatii omistajaltaan paljon liikuntaa ja muita aktiviteetteja. Australianpaimenkoira kiintyy omistajaansa ja tulee useimmiten hyvin toimeen myös lasten kanssa. Rodun paimennusvietti on voimakas taustasta johtuen.

 Alkuperä 
pienoiskuva|Nykyään australianpaimenkoira on suosittu rotu erilaisten koiraurheilulajien, kuten agilityn harrastajien keskuudessa.

Rodun nimi on harhaanjohtava, sillä koiralla ei ole paljonkaan tekemistä Australian kanssa. Australianpaimenkoiran alkuperä on epäselvä, samoin sen harhaanjohtavan nimen syntytapa. Suurin osa rodun esi-isistä lienee kotoisin Baskimaalta Pyreneiden vuoristosta, ja niihin saattoivat kuulua esimerkiksi baskienpaimenkoira ja pyreneittenpaimenkoira. Baskimaalaiset maanviljelijät veivät niitä mukanaan Australiaan, missä niitä risteytettiin erilaisten collieiden (bordercollie, pitkäkarvainen skotlanninpaimenkoira, smithfieldincollie) kanssa. Näiden risteytysten jälkeläisiä vietiin 1800-luvun puolivälissä ja lopulla australialaisten lampaiden mukana Kaliforniaan.Morris, Desmond. Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds, s. 452-453. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.

Australianpaimenkoirasta tuli suosittu rodeokoira 1950-luvulla. Yhdysvaltain rotujärjestö The Australian Shepherd Club of America (ASCA) perustettiin vuonna 1957, ja 1970-luvun lopulla se loi tarkan rotumääritelmän. FCI hyväksyi rotumääritelmän vuonna 1996. Rodusta jalostettiin 1960-luvulla pienempi versio, Miniature Australian Shepherd, joka sai myöhemmin nimen Miniature American Shepherd eli pieniamerikanpaimenkoira.

Vuonna 1994 rekisteröitiin ensimmäinen australianpaimenkoira Suomessa. Suomen Australianpaimenkoirat ry perustettiin vuonna 1998. Australianpaimenkoira on saavuttanut Suomessa jalansijaa sekä harrastus- että näyttelykoirana, rodun koekäynnit ja saavutetut tulokset ovat nousseet suhteessa koiramäärään.

Basque Shepherd 

Aussien varhaiset sukulaiset olivat itse asiassa Espanjan baskialueelta. Monet baskilammaspaimenet muuttivat Australiaan 1800-luvulla ja ottivat mukanaan koiransa ja lampaansa. 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa amerikkalaiset lammasmiehet toivat lampaita Australiasta Yhdysvaltoihin.  Tänä aikana nämä "pienet siniset koirat" alkoivat herättää huomiota. Koska he olivat tulossa Australiasta baskipaimenten kanssa, heitä kutsuttiin "Australianpaimeniksi".  Rodun lopullinen muodostuminen tapahtui kuitenkin Yhdysvalloissa. Koirien käyttökelpoisuus parani vuosikymmenten kuluessa kovassa työssä maatila- ja karjatilakoirana.

 Terveys 
pienoiskuva|Vasemmalla musta kolmivärinen, oikealla sinimarmoroitu kolmivärinen australianpaimenkoira.

Australianpaimenkoira elää usein sangen pitkäikäiseksi. Rodun keskimääräinen elinikä on noin 11 vuotta, kun tarkastellaan vuosina 2011–2025 kuolleita rodun edustajia. Tyypillisimmät kuolinsyyt ovat vanhuus, syöpäsairaudet sekä luusto- ja nivelsairaudet.  Austrapianpaimenkoiran merkittävimmät terveysongelmat ovat lonkkaniveldysplasia, kyynärnivelen kasvuhäiriö, selkäsairaudet ja autoimmuunisairaudet. 

Eriasteisia kyynärnivelen kasvuhäiriöitä esiintyy noin 7 %:lla rodun edustajista, kun tarkastellaan vuosina 2015–2025 tutkittuja austrapianpaimenkoiria. Toinen luuston sairaus, mitä rodulla esiiintyy, on lonkkaniveldysplasia. Noin 81 %:lla australianpaimenkoirista on terveet lonkat (Suomen Kennelliiton arvosteluasteikolla A ja B), kun taas kohtalaista ja vaikeaa lonkkaniveldysplasiaa esiintyy 4 %:lla rodun edustajista (Suomen Kennelliiton arvosteluasteikolla D ja E). Australianpaimenkoirien PEVISA-ohjelmassa on pakollinen lonkkakuvauslausunto, kyynärnivellausunto sekä silmätarkastuslausunto.Pevisa-ja-rotukohtaiset-erityisehdot. Suomen Kennelliitto, 1.1.2026. Haettu 19.2.2026.Yleistä pevisasta. Suomen Kennelliitto, 1.1.2026. Haettu 21.2.2026.

Marmoroidun värityksen aiheuttava perintötekijä on yhteydessä sokeus- ja kuuroustapauksiin, joita esiintyy kahden marmoroidun koiran jälkeläisissä. Suomen Kennelliitto on kieltänyt kahden marmoroidun koiran ja kahden töpöhäntäisen koiran yhdistämisen.

Australianpaimenkoirat ovat keskimääräistä rotukoiraa vähemmän sisäsiittoisia. Geenitutkimuksessa vähiten sisäsiittoinen koirarotu oli sekarotuinen ja sen jälkeläisen sisäsiittoisuusluku oli 0,037. Serkusten jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on 0,0625 ja täyssisarusten jälkeläisellä luku on 0,25, mikä on melkein sama kuin keskimääräisellä rotukoiralla. Austrapianpaimenkoiran jälkeläisen luku oli 0,153 ja ne kuuluvat vähiten sisäsiittoisiin koirarotuihin.

 Lähteet 
Rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto)
Australianpaimenkoirat ry
Dog Owner's Guide: Australian Shepherds 
Australian Shepherd Club of America 

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

Australian Shepherd Health & Genetics Institute 
Miniature Australian Shepherd Club of America 
Western Europe Working Australian Shepherd Club 

Luokka:FCI 1 Lammas- ja karjakoirat (paitsi sveitsinpaimenkoirat)
Luokka:Paimenkoirat
Luokka:Yhdysvaltalaiset koirarodut
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit