Lykurgos Ateenalainen

Lykurgos Ateenalainen (, ; 396–323 eaa.) oli antiikin kreikkalainen valtiomies ja puhuja, joka oli kotoisin Ateenasta. Hänet luetaan yhdeksi kymmenestä attikalaisesta puhujasta.

Ateenalaista Lykurgosta ei tule sekoittaa puolimyyttiseen spartalaiseen lainsäätäjään, Lykurgos Spartalaiseen.

 Elämä 

Lykurgos syntyi Ateenassa noin vuonna 396 eaa. Hän oli Lykofronin poika ja kuului ylhäiseen eteobutadien sukuun.Pseudo-Plutarkhos: Kymmenen puhujan elämäkerrat 841; Suda, ; Fotios: Bibliotheke 268, s. 496 jne. Nuoruudessaan Lykurgos opiskeli filosofiaa Platonin Akatemiassa, mutta myöhemmin hän siirtyi Isokrateen oppilaaksi ja ryhtyi verrattain varhain julkiseen toimintaan. Hänet nimitettiin kolme kertaa peräkkäin Ateenan julkisten tulojen hoitajaksi (), ja hän hoiti tätä virkaa joka kerralla viiden vuoden ajan alkaen vuodesta 337 eaa. Hänen tehtävässään osoittamansa tinkimätön tunnollisuus mahdollisti sen, että hän sai julkiset tulot nousemaan  talenttiin.

Tämä, sekä väsymätön toimeliaisuus, jolla hän työskenteli Ateenan turvallisuuden ja loiston lisäämiseksi, toi hänelle kansalaisten horjumattoman luottamuksen. Kun Aleksanteri Suuri vaati monien Makedonian vastustajien joukossa myös Lykurgoksen luovuttamista – sillä hän oli jo Filippos II:n aikana yhdessä Demostheneen kanssa toiminut aktiivisesti makedonialaisten juonia vastaan – ateenalaiset pitäytyivät hänessä ja kieltäytyivät rohkeasti luovuttamasta häntä.Plutarkhos ja Fotios, emt.

Lykurgokselle uskottiin myös kaupungin yleinen valvonta () ja kansalaisten siveellisyyden ylläpito, ja hänen tarkasta valvonnastaan tuli lähes sananlasku.Cicero: Kirjeet Atticukselle (Epistulae ad Atticum) 1.13; Plutarkhos: Kuuluisien miesten elämäkertoja, Flamininus 12; Ammianus Marcellinus: Res gestae 22.9, 30.8. Hänellä kuvataan olleen jalo maku kaikkea kaunista ja ylevää kohtaan, mikä näkyy niissä rakennuksissa, joita hän rakennutti tai saattoi päätökseen sekä kansalaisten hyödyksi että kaupungin koristukseksi. Hänen rehellisyytensä oli niin tunnettu, että yksityishenkilöt uskoivat hänelle suuria rahasummia säilytettäväksi.

Lykurgos laati myös useita lakeja, joiden tarkkaa noudattamista hän valvoi. Erään lain mukaan naisten oli kiellettyä ajaa vaunuissa mysteerijuhlissa; kun hänen oma vaimonsa rikkoi tätä lakia, tälle määrättiin sakkoja.Aelianus: Varia historia 13.24. Toisella lailla säädettiin, että Aiskhylokselle, Sofokleelle ja Euripideelle oli pystytettävä pronssipatsaat ja että heidän näytelmistään tuli tehdä viralliset kopiot ja ne tuli säilyttää valtion arkistossa. Pseudo-Plutarkhoksen nimiin pannut Kymmenen puhujan elämäkerrat sisältävät runsaasti anekdootteja ja luonteenpiirteiden kuvauksia Lykurgoksesta, joiden perusteella hän näyttäytyy eräänä jaloimmista vanhan attikalaisen hyveajattelun edustajista ja Demostheneen arvoisena aikalaisena.Pseudo-Plutarkhos: Kymmenen puhujan elämäkerrat 842 ja seuraavat.

Lykurgos esiintyi usein menestyksekkäänä syyttäjänä Ateenan oikeudenkäynneissä, mutta oli itsekin usein toisten syyttämä — kuitenkin hän onnistui aina, jopa elämänsä viimeisinä päivinä, vaientamaan vastustajansa. Tiedetään esimerkiksi, että häntä vastaan esiintyivät Filinos,Harpokration: Kymmenen puhujan käyttämistä sanoista, . Deinarkhos,Dionysios Halikarnassolainen: Deinarkhos 10. Aristogeiton, Menesaikhmos ja monet muut.

Lykurgos kuoli vuonna 323 eaa. toimiessaan Dionysoksen teatterin valvojana (). Säilynyt katkelma eräästä piirtokirjoituksesta sisältää hänen laatimansa tiliselvityksen valtion taloudenhoidosta. Kuollessaan hän jätti jälkeensä kolme poikaa vaimonsa Kalliston kanssa. Menesaikhmos ja Thrasykles vainosivat heitä ankarasti, mutta Hypereides ja Demokles esiintyivät heidän  puolustajinaan.Pseudo-Plutarkhos: Kymmenen puhujan elämäkerrat 842 jne.

Lykurgokselle osoitettiin useita kunnianosoituksia. Esimerkiksi arkontti Anaksikrates määräsi hänen kunniakseen pronssipatsaan pystytettäväksi Kerameikokseen, ja että hänet ja hänen vanhin poikansa tuli kestitä kaupungin kustannuksella Prytanikonissa.

 Teokset 

Antiikin aikaiset lähteet mainitsevat viisitoista Lykurgoksen puhetta, jotka olivat tuolloin yhä olemassa.Pseudo-Plutarkhos: Kymmenen puhujan elämäkerrat 843; Fotios: Bibliotheke 268, s. 496b. Lähes kaikki olivat syytepuheita vakavista rikoksista. Nykyaikaan on säilynyt parinkymmenen puheen nimet. Näistä on kuitenkin säilynyt kokonaisena vain yksi puhe sekä katkelmia muutamista muista; muut ovat kadonneet.

Nykyaikaan säilynyt puhe on:

 Leokratesta vastaan (, lat. In Leocratem tai Contra Leocratem) – pidettiin vuonna 330 eaa.Aiskhines: Ktesifonia vastaan 93.

Nimeltä tunnetaan pääosin Sudan kautta muun muassa seuraavat puheet:

 Aristogeitonia vastaan ()
 Autolykosta vastaan ()
 Demadesta vastaan ()
 Ennustuksia vastaan () – nimen merkitys on epäselvä
 Hallinnostaan ()
 Iskhyriasta vastaan ()
 Itsensä puolustus ()
 Lykofronia vastaan I ()
 Lykofronia vastaan II ()
 Menesaikhmosta vastaan – Sudassa virheellisesti ”Menaikhmosta vastaan” ()
 Papittaresta ()
 Pappeudesta ()
 Pasiklesta vastaan ()
 Vastuuvelvollisuuksista ()

Lisäksi Lykurgoksen teoksiksi mainitaan kirjeet ().

Näin tietomme Lykurgoksen puhujantaidosta ja tyylistä ovat hyvin puutteelliset. Dionysios Halikarnassoslainen ja muut antiikin aikaiset kriitikot kiinnittävät erityistä huomiota hänen puheidensa eettiseen painotukseen, mutta moittivat hänen vertauskuviensa karkeutta, esityksen rakenteellista epätarkkuutta ja toistuvia poikkeamia pääaiheesta. Hänen tyylinsä on ylevä ja suurellinen, mutta ei erityisen elegantti tai miellyttävä.Dionysios Halikarnassoslainen: De veteribus scriptoribus censura 5.3; Hermogenes: Puheen muodoista (De formis oratoriis) II, s. 500; Dion Khrysostomos: Puhe 18. Puhumaan kouluttautumisesta, s. 256, ed. Mor. Lykurgoksen teoksia näyttäisi kommentoineen Didymos Khalkenteros.Harpokration: Kymmenen puhujan käyttämistä sanoista,  ja .

Ailios Theon mainitsee kaksi Lykurgoksen nimiin laitettua kirjoitusta, Helenan ylistys () ja Eurybatoksen moittiminen (), mutta jos nimi on oikein, kyseessä on todennäköisesti eri henkilö kuin attikalainen puhuja Lykurgos.Ailios Theon: Progymnasmata s. 71, 77.

 Tekstilaitokset 

Puhe Leokratesta vastaan painettiin useisiin attikalaisten puhujien kokoelmiin, joita julkaisivat muun muassa Aldus Manutius, Henri Estienne eli Henricus Stephanus, Johann Jakob Reiske, Immanuel Bekker, Johann Georg Baiter ja Hermann Sauppe (Zürich, 1834, 8vo.) sekä E. Maetzner (Berliini, 1836, 8vo.). Puheen varhaisia erillispainoksia olivat muun muassa J. Taylorin painos (Cambridge, 1743, 8vo.), jossa se on julkaistu yhdessä Demostheneen puheen Meidiasta vastaan kanssa, C. F. Heinrichin painos (Bonn, 1821, 8vo.), G. Pinzgerin laitos (Leipzig, 1824, 8vo.), jossa on johdanto, selityksiä ja saksankielinen käännös, sekä A. G. Beckerin julkaisu (Magdeburg, 1821, 8vo.).

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 

 Lycurgus. Teoksessa 


 Aiheesta muualla 

 Λυκούργος: Κατὰ Λεωκράτους. Perseus. 
 Lycurgus: Against Leocrates. Perseus. 

Luokka:Attikalaiset puhujat
Luokka:Vuonna 396 eaa. syntyneet
Luokka:Vuonna 323 eaa. kuolleet