Italian pääministeri

Italian pääministeri (ital. Presidente del Consiglio dei Ministri, Ministerineuvoston puheenjohtaja) johtaa Italian tasavallan hallitusta. Hänet nimittää Italian presidentti, ja nimityksen vahvistaa parlamentti. Viitattu 6.6.2018  Nimityksen jälkeen pääministerin on koottava hallitus, laadittava hallitusohjelma ja hankittava Italian parlamentin molempien kamarien luottamuslause.

Pisimpään pääministereinä ovat toimineet Benito Mussolini (1922–1943), Giovanni Giolitti (viisi kertaa vuosina 1892–1921) ja Silvio Berlusconi (kolme kertaa vuosina 1994–2011).

 Historia 
 Fasismin kausi 

Italian valtion ensimmäisenä kuutena vuosikymmenenä (1861–1921) poliittinen ympäristö oli hyvin epävakaa ja pääministeri vaihtui 37 kertaa. Tämä poliittinen kaaos oli yksi syy fasismin nousuun Italiassa ensimmäisen maailmansodan jälkeen.

Benito Mussolini nousi Italian pääministeriksi 29. lokakuuta 1922. Heti virkaan noustuaan Mussolini pyrki lakkauttamaan parlamentin oikeuden äänestää pääministerin  luottamuksesta ja perusti valtansa vain Italian kuninkaan ja fasistipuolueen luottamukseen. Tänä aikana hyväksyttiin sarja lakeja, jotka muuttivat Italian yksipuoluejärjestelmäksi ja diktatuuriksi.

Mussolini pysyi Italian pääministerinä heinäkuuhun 1943 asti, jolloin Fasistien suuri neuvosto äänesti häntä vastaan ja kuningas Viktor Emanuel III siirsi hänet syrjään virasta. Muutama kuukautta myöhemmin Mussolinista tehtiin kuitenkin Saksan Pohjois-Italiaan pystyttämän nukkevaltion johtaja, ja hän pysyi tässä virassa kuolemaansa asti vuonna 1945.

 Toisen maailmansodan jälkeen 
Kun Italialle säädettiin toisen maailmansodan jälkeen uutta perustuslakia, haluttiin varmistua siitä, että pääministeri ei saa liikaa valtaa. Tuolloin oli nimittäin tuoreessa muistissa, miten Benito Mussolini oli käyttänyt asemaansa pääministerinä ja muuttanut Italian diktatuuriksi. Toinen vaikuttava syy oli maan kahtiajakautuminen: etelä haikaili kuningaskuntaa, pohjoisosassa haluttiin tasavaltaa. Niinpä keskusjohdosta tehtiin tahallaan heikko, ja  Italian pääministerin valtaoikeuksista tuli melko heikot verrattuna moniin muihin Euroopan maihin.

Sodanjälkeiselle Italialle ovat olleet tyypillisiä lyhytikäiset monen puolueen koalitiohallitukset, 61 hallitusta 67 vuodessa. Pääministereitä on ollut samana aikana 24. Pääministereillä on ollut suuria vaikeuksia sovitella yhteen hallituksensa ministerien eriäviä näkemyksiä, sillä pienetkin hallituspuolueet voivat käyttää painostuskeinona eroamisuhkausta. Italian poliittisessa järjestelmässä yhdenkin puolueen lähtö hallituksesta johtaa koko hallituksen kaatumiseen, täysin siitä riippumatta, miten vahva enemmistö jäljelle jäävillä hallituspuolueilla on parlamentissa.

 Katso myös 
Luettelo Italian pääministereistä

Lähteet 

 Aiheesta muualla 

*

la:Praesidens consilii ministrorum