Desolation Boulevard

Desolation Boulevard on brittiläisen Sweet-yhtyeen marraskuussa 1974 julkaistu kolmas studioalbumi. 

Albumilla yhtye jatkoi suuntaustaan raskaampaan rockiin päin ja oli minimoinut suhteensa lauluntekijäkaksikkoon Nicky Chinn ja Mike Chapman; levy sisältää edellisen albumin tapaan vain kaksi heidän kirjoittamaansa kappaletta. Albumin tunnetuin kappale on kuitenkin Chinnin ja Chapmanin säveltämä single ”The Six Teens”. Levyn toisena singlenä julkaistiin niin ikään Chinnin ja Chapmanin tekemä ”Turn It Down”. Levyllä on myös muun muassa Mick Tuckerin pitkän rumpusoolon sisältävä ”Man with the Golden Arm” sekä Sweetin versio The Who -yhtyeen kappaleesta ”My Generation”.

Pohjois-Amerikassa albumi julkaistiin vuonna 1975 erilaisella kappalelistalla. Se on pitkälti kokoelma vanhoja kappaleita, jotka oli jätetty siellä julkaisematta. Sillä on esimerkiksi Euroopassa jo 1973 singlenä ilmestynyt ”The Ballroom Blitz”. Desolation Boulevard oli vasta toinen virallinen Pohjois-Amerikassa julkaistu Sweetin albumi.

 Työstö 
Sweetin edelliset albumit tuottaneen Phil Wainmanin sijaan levyn tuotannosta vastasi Mike Chapman apunaan Nicky Chinn, vaikka Sweet pyrkikin ottamaan heihin etäisyyttä. Chapman ja Chinn halusivat tuottaa levyn, koska he eivät olleet osallistuneet edellisen Sweet Fanny Adams -albumin tekemiseen paljoakaan. 

Albumi äänitettiin Audio Internatonal -studioilla Lontoossa.Sweet: Desolation Boulevard -albumin sisäkannen tiedot. RCA Records. 1974. LPL1 5080. Chapmanin tavoitteena oli pyrkiä taltioimaan yhtye mahdollisimman pelkistetysti, ja levy nauhoitettiinkin pitkälti studiolivenä.Sweet: Desolation Boulevard -albumin CD-version kansilehden esittelyteksti, kirjoittanut Andy Scott. 2005. SonyBMG. 82876 670472. Desolation Boulevard tehtiin Sweetin edellisiä albumeja kiireellisemmällä aikataululla, sillä studioaikaa äänittämiseen oli vain viikko ja miksaamiseen viisi päivää. Äänittäjänä toimi Peter Coleman.

 Musiikki 

 Tyyli 
Musiikkitoimittaja David Cavanagh kuvaa Desolation Boulevardia Sweetin ainoaksi varsinaiseksi glam rock -albumiksi. Sitä edeltänyt Sweet Fanny Adams (1974) oli ollut selkeämmin hard rockia, ja seuraaja Give Us a Wink (1976) oli sitäkin raskaampi. Rate Your Music -sivusto luettelee albumin tyylilajeiksi myös hard rockin ja voimapopin. 

 Kappalemateriaali 
Albumin avauskappale on Nicky Chinnin ja Mike Chapmanin kirjoittama ”The Six Teens”. Kappale on yhtyeen kuuluisimpia, ja se kohdistettiin teini-ikäisille, sillä imagonmuutoksesta huolimatta suurin osa Sweetin kuuntelijoista koostui edelleen nuorisosta.Perttunen & Väistö 2003, s. 43. Sitä seuraa yhtyeen itse kirjoittama ”Solid Gold Brass”, jossa on muun muassa jazz-tyylinen väliosa. Levyn toinen Chinnin ja Chapmanin tekemä kappale on raskaaseen riffiin perustuva ”Turn It Down”. Sitä seuraa kitaristi Andy Scottin sävellys ”Medussa”, jonka työnimi oli ”Are You Coming to See Me”. A-puolen päättää niin ikään Scottin kirjoittama ja laulama balladimainen ”Lady Starlight”.

B-puolen aloituskappale on Elmer Bernsteinin ja Sylvia Finen ”Man with the Golden Arm”, joka koostuu lähes kokonaan Mick Tuckerin kahdesta päällekkäisestä rumpusoolosta. Yli kahdeksanminuuttisena se on Sweetin uran pisin kappale. Tucker laulaa kappaleen hevi-introssa, ja kappale on Sweetin ensimmäinen, jossa Tucker toimii päälaulajana. Kappaletta oli esitetty jo ennen sen levyttämistä Sweetin konserteissa. ”Fox on the Run” on koko yhtyeen nimiin merkitty Andy Scottin sävellys. Basisti Steve Priest keksi kappaleen nimen ja osan sanoituksesta. Kappaleesta julkaistiin myöhemmin uudelleen sovitettu singleversio, johon verrattuna albumiversio on pelkistetympi ja rokkaavampi, ja siitä puuttuu syntetisaattori. Kappaleessa ”Breakdown” on takaumia yhtyeen luopumasta purukumipopista, vaikka se onkin sovituksellisesti enemmän hard rockia. Albumin viimeinen kappale on The Who -cover ”My Generation”. Sweet levytti kappaleen kunnianosoituksena esikuvilleen ja pyysi siihen soittamaan kappaleen säveltänyttä Whon nokkamiestä Pete Townshendia, joka kuitenkin perui tulonsa viime hetkellä. Solisti Brian Connolly ja basisti Steve Priest jakavat lauluosuudet. Kappale päättyy kakofoniaan, joka kuvastaa Whon tapaa hajottaa soittimet esiintymistensä päätteeksi.Väistö & Perttunen 2003, s. 44–45.

Yhdysvalloissa ja Kanadassa albumi ilmestyi vuonna 1975 erilaisella kappalelistalla. Levy on lähinnä kokoelma vuosina 1973–75 julkaistuista singleistä ja albumiraidoista, joita ei ollut aiemmin julkaistu Pohjois-Amerikassa. Viisi kappaletta on peräisin albumilta Sweet Fanny Adams, ja Desolation Boulevardin eurooppalaiselta painokselta ovat mukana ainoastaan ”The Six Teens”, ”Solid Gold Brass” sekä ”Fox on the Run”, joka sekin on myöhempi singleversio. Lisäksi sillä on Pohjois-Amerikassa vasta 1975 julkaistu single ”The Ballroom Blitz” sekä ”I Wanna Be Committed”, joka ilmestyi Euroopassa myöhemmin samana vuonna kokoelma-livealbumilla Strung Up. Chinnin ja Chapmanin kirjoittama kappale oli ehdokas Sweetin seuraavaksi singlejulkaisuksi, mutta sen tilalla ilmestyi lopulta ”Fox on the Run”.Väistö & Perttunen 2003, s. 48–49.

 Kansitaide 
Desolation Boulevardin kansitaiteesta vastasivat John Dyer ja Hipgnosis. Siinä on kuva West Hollywoodin Sunset Stripiltä, johon on liitetty kuva Sweetistä. Yhtyekuva otettiin studion ulkopuolella Lontoon North Audley Streetillä. Albumi on avattavakantinen, ja keskiaukeamalla on kuvia yhtyeestä studiossa. Takakannen vasempaan yläreunaan on lisätty muutaman rivin pituinen lainaus avauskappaleesta ”The Six Teens”.

Pohjois-Amerikan-painoksen kansikuvassa katunäkymä on laajempi ja paljastaa esimerkiksi Honda-mainoksen. Lisäksi yhtyeen ja albumin nimet on kirjoitettu erilaisella tyylillä. Eurooppalaisesta painoksesta poiketen kansi ei myöskään ole avattava.

 Julkaisu ja vastaanotto 
Albumin julkaisi RCA Records ja Yhdysvalloissa ja Kanadassa Capitol Records. Albumi myi Yhdysvalloissa hyvin (sijoitus 25.), mutta suurinta menestys oli Ruotsissa, jossa albumi nousi sijalle 2. Britanniassa albumi ei noussut listalle. Desolation Boulevard oli vasta toinen virallinen Pohjois-Amerikassa ilmestynyt Sweetin albumi.

Levyn kappaleista kaksi julkaistiin singlenä sellaisenaan, ”The Six Teens” ja ”Turn It Down”. ”The Six Teens” nousi Britanniassa singlelistan yhdeksänneksi. Myös ”Fox on the Run” julkaistiin singlenä, mutta uudelleen muokattuna versiona ja vasta vuoden 1975 puolella.

Vuonna 1975 albumista otettiin ensimmäiset uusintapainokset, joissa alkuperäinen ”Fox on the Run” oli korvattu singleversiolla. BMG julkaisi vuonna 1999 CD-version, jossa ovat bonuskappaleet ”I Wanna Be Committed” ja ”Teenage Rampage”.

 Kappalelista 
Euroopan-painos
A-puoli

B-puoli

CD-version bonuskappaleet (1999)

CD-version bonuskappaleet (2005) 









Pohjois-Amerikan painos 











 Singlet 
The Six Teens

Julkaistu: heinäkuu 1974, RCA

A-puoli: The Six Teens (Chinn/Chapman)

B-puoli: Burn on the Flame (Connolly/Priest/Scott/Tucker)

Turn It Down

Julkaistu: 1974, RCA

A-puoli: Turn It Down (Chinn/Chapman)

B-puoli: Someone Else Will (Connolly/Priest/Scott/Tucker)

Fox on the Run

Julkaistu: 1975, RCA (uusi singleversio)

A-puoli: Fox on the Run (Connolly/Priest/Scott/Tucker)

B-puoli: Miss Demeanor (Connolly/Priest/Scott/Tucker)

 Tekijät 

 Muusikot 
 Brian Connolly – laulu
 Steve Priest – bassokitara, taustalaulu, laulu
 Andy Scott – kitarat, syntetisaattori, taustalaulu, laulu kappaleessa ”Lady Starlight”
 Mick Tucker – rummut, patarummut, putkikellot, gongi, taustalaulu

 Tuotanto 
 Mike Chapman – tuottaja
 Nicky Chinn – avustava tuottaja
 Peter Coleman – äänittäjä
 John Dyer – kansitaide
 Hipgnosis – kansitaide
 Richard Imrie – sisäkannen valokuvat
 Big Cigar Productions – etukannen valokuvat

Arvostelut
 Allmusic (70px) 
 Imperiumi (10/10)  

Lähteet

 Viitteet 

Luokka:Sweetin albumit
Luokka:Vuoden 1974 albumit