Denguekuume

Denguekuume (äännetään []) on denguevirusten aiheuttama kuumetauti. Denguevirukset kuuluvat flaviviruksiin, ja niitä on neljä serotyyppiä: DEN-1, DEN-2, DEN-3, ja DEN-4. Ensimmäistä kertaa sairastuvan oireet ovat usein lieviä ja muistuttavat tavallista flunssaa, mutta uudelleen sairastettuna tauti on huomattavasti rajumpi ja voi johtaa kuolemaan. s.628–629

Maailmalla denguekuume on yleistymässä. Oireellisena siihen sairastuu vuosittain arviolta 100 miljoonaa ja oireettoman tartunnan saanee jopa 300 miljoonaa ihmistä. Maailman terveysjärjestö WHO:n mukaan dengue on yleistymässä nopeammin kuin mikään muu tartuntatauti. Yksistään vuodesta 2000 vuoteen 2013 raportoitujen tapausmäärien kasvu oli 400 %. WHO julkaisee kerran vuodessa vertaisarvioidun Dengue Bulletin -vuosikirjan, jossa käydään läpi uusimmat tiedot taudista ja sen torjunnasta. 

Suomalaisilla matkailijoilla oireellisia denguekuumeita tavataan muutamia kymmeniä vuosittain. Matkailijan saama tartunta ei yleensä ole henkeä uhkaava. Suomessa dengue ei kuulu yleisvaarallisiin tai ilmoitettaviin tartuntatauteihin, eikä tapauksia ilmoiteta tartuntatautirekisteriin.. Ensimmäisen kerran ihmiset mainitsivat dengueviruksen Chin-dynastian aikana (65–420 jKr), ja sitä kutsuttiin silloin myrkylliseksi vedeksi. Ensimmäinen kliininen dengue-epidemia, joka tunnistettiin, oli vuonna 1780 ja se esiintyi Aasiassa, Afrikassa ja Karibialla samaan aikaan. Denguekuumetauti nimettiin vuonna 1779. Vuosina 1823–1916 denguevirus levisi Afrikasta Intian valtamerelle ja Amerikkaan. Toisen maailmansodan jälkeen dengue-virustartuntoja on raportoitu pääasiassa Kaakkois-Aasiasta. Nykyään denguevirusta esiintyy sadassa maassa, ja suurin riski saada denguekuume on Keski-Amerikassa, Kaakkois-Aasiassa ja Länsi-Tyynenmeren alueella.

Denguekuumeen leviämistä voi olla mahdollista estää lisäämällä sitä kantaviin hyttysiin vasta-ainetta sisältävä geeniajuri.Wartiovaara, Kimmo: Ihmiskunnan DNA : Elämän koodin kirjoitus, s. 129–131. Tallinna: Duodecim, 2022. 

 Denguen eri muodot 
pienois|oikea|Keltakuumehyttynen.
Denguekuume on keltakuumehyttysen (Aedes aegypti) sekä tiikerihyttysen (Aedes albopictus) levittämä virustauti, jota esiintyy pääasiassa trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla. Taudin aiheuttajia ovat denguevirukset, joita on neljä serotyyppiä. Kustakin serotyypistä tunnetaan 4–6 erilaista genotyyppiä. Ne ovat vaipallisia, noin 50 nm läpimittaisia RNA-viruksia, joiden 11 000 emäksen mittainen RNA-säie on yksinäänkin kykenevä aiheuttamaan taudin. Dengueviruksilla on keskenään yhteinen kantamuoto. Ne ovat hyvin läheistä sukua keltakuumevirukselle ja hieman etäisempää sukua muille hyttysvälitteisille flaviviruksille. 

Taudin itämisaika on lyhyt, vain 5–10 päivää, yleensä alle viikon. Denguekuumeelle on ominaista päänsärky sekä nivel- ja lihaskivut, ihottuma ja imusolmukemuutokset. Valkosolu- ja verihiutalemäärät laskevat ja maksaentsyymit saattavat olla koholla. s.756 Luultavasti huomattava osa infektioista jää käytännössä oireettomiksi. Tautiin liittyvä kuume alkaa äkillisesti ja saattaa kohota 39,5–41,4 °C:seen. Denguekuumeeseen sairastuneelle voi kehittyä myös sydänlihastulehdus tai aivotulehdus. Yhden viruksen serotyypin sairastaminen antaa immuniteetin ainoastaan nimenomaiselle serotyypille, ja siksi sama henkilö voi sairastaa denguekuumeen elämänsä aikana useamman kerran. Taudin esiintymisalueella esiintyy kaikkia serotyyppejä sekaisin.

Joissain tapauksissa syntyy tila, jossa verisuonet eivät pidä nestettä (Dengue vascular permeability syndrome, DVPS). Tästä tauti saattaa edetä verenvuotokuumeeseen (Dengue haemorrhagic fever, DHF) tai hengenvaaralliseen sokkitilaan (Dengue shock syndrome, DSS). Näiden osalta keskeinen riskitekijä on aikaisemmin sairastettu denguekuume. DHF/DSS on kuitenkin todettu kehittyneen ensi-infektiossa alle vuoden ikäisillä lapsilla, joiden äiti on sairastanut denguen. DSS johtaa hoitamattomana kuolemaan 10–40 %:ssa tapauksista.

Toinen dengueviruksen aiheuttama infektio on usein vakavampi kuin ensimmäinen, mikä johtuu todennäköisesti vasta-ainevälitteisestä denguevirusinfektion tehostumisesta ([[Antibody-dependent enhancement]] of infection). Aiemman denguevirusinfektion synnyttämät vasta-aineet voivat muodostaa uuden denguevirus serotyypin kanssa kompleksin, joka pääsee isäntäsoluun sisälle kiinnittymällä sen Fc gamma reseptoriin. Mekanismi vaikeuttaa esimerkiksi rokotekehitystä, sillä aiempien vasta-aineiden olemassaolo kehossa voi aiheuttaa enemmän haittaa kuin hyötyä.

Denguekuumeeseen ei ole lääkitystä. Hoito perustuu potilaan elintoimintojen tukemiseen. Diagnoosi tehdään vasta-ainemäärityksellä tai etenkin taudin alkuvaiheessa PCR-testillä. Vasta-ainemäärityksestä voidaan myös todeta, onko kyseessä ensimmäinen vai uusiutunut tartunta.

 Levinneisyys 
pienoiskuva|Denguekuumeen levinneisyys (2021)
Maailmanlaajuisesti denguekuumeen esiintyvyys on kasvanut merkittävästi viime vuosikymmeninä, ja tauti on endeeminen yli 100 maassa. WHO:n mukaan dengue-tapausten määrä nousi 505 430:stä vuonna 2000 yli 14,6 miljoonaan vuonna 2024. Suurin osa infektioista on oireettomia tai lieviä, joten todellinen tapausmäärä on todennäköisesti paljon suurempi. Mallinnetun arvion mukaan vuosittain tapahtuu noin 390 miljoonaa dengueviruksen aiheuttamaa infektiota, joista noin 96 miljoonaa ilmenee kliinisesti oireina.

Vuonna 2024 raportoitiin ennätysmäärä dengue tapauksia: yli 14,6 miljoonaa ja yli 12 000 dengueen liittyvää kuolemaa. Erityisesti Amerikkojen alue kantoi merkittävän osuuden maailman tautitaakasta, sillä WHO:lle raportoitiin yli 13 miljoonaa tapausta.

Dengue on levittäytynyt myös Eurooppaan. Vuonna 2024 Euroopassa raportoitiin yhteensä 304 tapausta, joissa tartunta oli saatu Euroopassa: Italiasta 213, Ranskasta 83 ja Espanjasta 8. Kotoperäisten tapausten määrä on kasvanut viime vuosina: 130 tapausta vuonna 2023 ja 71 vuonna 2022. Tapausten lisääntyminen liittyy Aedes albopictus -hyttysen leviämiseen Manner-Euroopassa, mikä mahdollistaa paikalliset tartuntaketjut. Matkailijoiden tartunnat tulevat pääosin Kaakkois-Aasiasta sekä Väli- ja Etelä-Amerikasta. 

Denguen leviämistä edistävät erityisesti urbanisaatio, globalisaatio ja puutteellinen hyttystorjunta. Virus on sopeutunut ihmisen ja Aedes aegypti -hyttysen väliseen tartuntaketjuun, erityisesti suurissa trooppisten kaupunkien keskuksissa, joissa ihmiset ja hyttyset ovat läheisessä vuorovaikutuksessa. Tämä luo suotuisat olosuhteet viruksen ylläpitämiselle ja epidemisten kantojen syntymiselle.

 Oireet 
Denguekuumeen oireet voidaan jakaa lievempiin ja vakavampiin oireisiin. Vakavammat oireet ilmenevät usein kuumeen laskettua.

Lievempiä ja yleisiä oireita ovat esimerkiksi
 akuutti korkea kuume (40 °C)
 kova päänsärky
 kipu silmien takana
 kovat nivel- ja jäsenkivut
 raajojen kankeus
 selkäsärky
 ripuli
 pahoinvointi ja oksentelu
 heikosti punoittava ihottuma
 suurentuneet imusolmukkeet kyynärtaipeissa, nivustaipeissa ja niskassa
 voimakas hikoilu kuumeen jälkeen.

Vakavampia oireita ovat esimerkiksi
 nenäverenvuoto
 verinen oksennus tai uloste
 kova vatsakipu
 jatkuva oksentelu
 voimattomuus ja väsymys
 nopea hengitys
 kalpea ja kylmä iho
 maksa- ja munuaisvauriot
 sydän- ja aivotulehdukset
 veren valkosolujen määrän lasku
 valtimosykkeen hidastuminen.

 Suojautuminen 

Ensisijainen tapa suojautua denguevirukselta on suojautua sitä levittäviltä hyttysiltä. Denguekuumetta levittäviltä hyttysiltä voi suojautua esimerkiksi suojautumalla hyttysenpistoilta peittävän vaatetuksen ja hyttysverkkojen avulla. Lisäksi voidaan käyttää erilaisia hyttysmyrkkyjä ja muita torjunta-aineita. Denguevirusta levittävien hyttysten elinalueita ja siten taudin ilmaantuvuutta voidaan pienentää hävittämällä virusvälittäjinä toimivien hyttysten elinympäristöä.

Vuonna 2015 lisensoitiin ensimmäinen denguevirusta vastaan valmistettu rokote nimeltään CYD-TDV, jonka kauppanimi on Dengvaxia. Dengvaxian on kehittänyt ranskalainen lääkeyhtiö Sanofi Pasteur. Dengvaxia on tetravalentti eli sisältää kaikkia neljää heikennettyä virustyyppiä antaen suojan serotyyppejä DEN-1-, DEN-2, DEN-3 ja DEN-4 vastaan. Rokote annetaan kolmena annoksena, joista tehosterokotukset annetaan kuuden kuukauden välein. Markkinoilla oleva Dengvaxia on tarkoitettu 9–45-vuotiaille, jotka asuvat denguekuumeen endeemisillä alueilla ja jotka ovat jo aiemmin saaneet denguevirustartunnan. Aiemmin saatu virustartunta on todennettava laboratoriotutkimuksilla ennen rokotteen käyttöä. Laboratoriotutkimus voi olla esimerkiksi IgG-vasta-aineiden osoittaminen ELISA-menetelmällä, tai joissain tapauksissa tietty pikatesti. Rokotteella on myyntilupa Euroopan unionissa, mutta se ei ole tarkoitettu matkailijoiden käyttöön, eikä sitä ole saatavilla Suomesta. Dengvaxia on toistaiseksi ainoa myyntiluvan saanut denguevirusrokote. Sen todistettu suojaava teho oireiselta denguekuumeelta vaihtelee tehtyjen kokeiden välillä, mutta on teho noin 59,2 %. Rokote suojaa tehokkaimmin serotyyppien DEN-3 ja DEN-4 aiheuttamia tauteja vastaan mutta antaa kohtuullisen suojan myös serotyyppien DEN-1 ja DEN-2 denguevirusten aiheuttamaa denguekuumetta vastaan. Dengvaxian'' tehokkuus riippuu myös henkilön iästä ja siitä, onko henkilössä vasta-aineita aiemmin sairastetun denguekuumeen seurauksena.

 Katso myös 
 Wolbachia

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Maailman Terveysjärjestön dengue-verkkosivut
 Denguekuume, Terveyskirjasto
 Hyönteismaailma.fi - Trooppiset hyttyset levittävät sairauksia / malaria ja denguekuume 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Dengue 
Mayo Clinic: Dengue fever 

Luokka:Virustaudit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit