Pater patriae

Pater patriae (lat., isänmaan isä) oli antiikin Roomassa arvonimi, jonka senaatti antoi poikkeuksellisen ansioituneelle kansalaiselle. Sen sai ensimmäisenä Cicero osallisuudestaan Catilinan salaliiton kukistumiseen vuonna 63 eaa. Seuraavaksi sen sai Julius Caesar, joka oli saanut myös ikuisen diktaattorin valtuudet ja tullut näin käytännössä yksinvaltiaaksi. Vuonna 2 eaa. senaatti antoi arvonimen Augustukselle, joka ei kuitenkaan käyttänyt sitä säännöllisesti keisarina. Tämän jälkeen arvonimi annettiin monille keisareille usein pitkän hallintokauden jälkeen, erityisesti jos keisari oli senaatin suuresti arvostama. Kunnianosoituksesta saattoi kieltäytyä ja Suetoniuksen mukaan Nero tekikin näin ensimmäisenä hallintovuonnaan, kun hänelle arvonimeä ensimmäisen kerran tarjottiin.

Luettelo roomalaisista pater patriae -arvonimen haltijoista
Neljää ensimmäistä lukuun ottamatta kaikki arvonimen saaneet olivat keisareita.

Romulus Rooman myyttinen perustaja
Marcus Furius Camillus, 386 eaa.
Cicero, 63 eaa.
Julius Caesar, 45 eaa.
Augustus, 2 eaa.
Caligula, 37 jaa.
Claudius, 42
Nero, 55
Vespasianus, 70
Titus,  79
Domitianus, 81
Nerva, 96
Trajanus, 98

Hadrianus, 128
Antoninus Pius, 139
Marcus Aurelius ja Lucius Verus, 166
Commodus, 177
Septimius Severus, 193
Caracalla, 199
Macrinus, 217
Elagabalus, 218
Gordianus III, 238
Probus, 276
Diocletianus, 284
Maximianus, 286
Konstantinus Suuri, 307

Luokka:Roomalaiset virat ja arvonimet