Londinium

LondiniumTacitus: Keisarillisen Rooman historia (Annales) 14.33, suomennos Iiro Kajanto. (myös Lundinium,Ammianus Marcellinus: Res gestae 27.8, vrt. 28.3. Oppidum Londiniense,Eumenius: Ylistyspuhe Constantius Caesarille (= Chlorukselle) 17, kokoelmassa Panegyrici Latini. Augusta Trinobantum; ,Klaudios Ptolemaios: Geografia 2.3.27. )Stefanos Byzantionlainen: Ethnika. oli antiikin aikainen kaupunki Britanniassa. Se on kehittynyt nykyiseksi Lontoon kaupungiksi ja sijaitsi Lontoon Cityn paikalla.

Londinium oli roomalaisen Britannian suurin ja merkittävin kaupunki ja merkittävä kauppapaikka. Se perustettiin noin vuonna 43 tai 47 jaa. Kaupunki kukoisti erityisesti vuosina 50–130 jaa. Se taantui myöhäisantiikin aikana, mutta nousi merkittäväksi jälleen keskiajalla.

 Maantiede 

Londiniumin kaupunki sijaitsi Britannian kaakkoisosassa Tamesis eli Tamesa (nyk. Thames) -joen varrella. Kaupungin sijainti oli edullinen, sillä se sijaitsi Tamesiksen tärkeällä ylityspaikalla, joka oli alin kohta joen varrella, johon voitiin rakentaa silta roomalaisia teitä varten. Se oli myös hyvä satamapaikka ja luonnon puolesta sopiva merikaupan päätepisteeksi yhdessä manteereen puolen Reinin, Seinen, Loiren ja Garonnen jokisuistojen kanssa.

Varhaisina aikoina kaupunki rajoittui Tamesiksen pohjoisrannalle nykyisen Lontoon Cityn alueelle. Kaupunki oli rakennettu kahdelle kukkulalle, joiden välistä virtasi pieni, nykyisin maanalainen Walbrook-joki. Kaupungin pääosa oli Walbrookin itäpuolella, ja se levittäytyi sieltä ensin joen länsipuolelle ja sitten Tamesiksen eteläpuolelle.

Londiniumin katsotaan yleensä olleen catuvellaunien (Catuvellauni) heimon aluetta. Nämä asuttivat kaupungin pohjoispuolta trinovantien (Trinovantes) kanssa. Klaudios Ptolemaios sijoitti Londiniumin kuitenkin cantiacien (Cantiaci, Cantii) alueelle. Tämän paikkansapitävyys on joskus kyseenalaistettu, mutta löydökset ovat osoittaneet, että kaupungin eteläosa ulottui Hadrianuksen ja Antoninus Piuksen aikana heimon alueelle joen eteläpuolelle. Kaupungin eteläpuolella oli myös atrebatien (Atrebates) aluetta.

pienoiskuva|vasen|Londiniumin muurin jäänteitä Cripplegatessa.
Londiniumin johtava asema Britannian kaupunkien joukossa näkyy Itinerarium Antonini Augustissa: kaupunki on siinä mukana peräti seitsemässä eri reitissä, ja kuudessa niistä se on joko lähtö- tai päätepisteenä; mikään muu kaupunki ei esiinny niin merkittävässä roolissa.

Londiniumin itsensä lisäksi toinen Tamesiksen ylityspaikka sijaitsi suhteellisen lähellä nykyisessä Westminsterissä. Sen kautta kulki Watling Street -nimellä tunnettu tie, joka oli roomalaisia edeltävä ja myöhemmin roomalainen tie.

 Historia 
 Varhaishistoria 

Roomalaiset alistivat Britannian valtaansa keisari Claudiuksen aikana vuonna 43 jaa. Londiniumin kaupunki katsotaan perustetuksi heti tuolloin tai pian sen jälkeen, viimeistään noin vuonna 47–50 jaa. Siitä tuli osa uutta Britannian provinssia. Paikalla ei oletettavasti ollut varhaisempaa asutusta. On arveltu, että Julius Caesar ylitti Tamesiksen myöhemmän Londiniumin kohdalla vuonna 54 eaa., ja Aulus Plautius vuonna 43 jaa. Roomalaiset rakensivat paikalle alun perin sotaleirin, joka vartioi tärkeää joenylityspaikkaa. Heidän uskotaan pitäneen varhaista tukikohtaa myös toisella, nykyisen Westminsterin kohdalla olleella ylityspaikalla, oletettavasti lähellä nykyistä Hyde Parkia.

Vaikka Caesar tai muut varhaiset kirjoittajat eivät vielä mainitse Londiniumia, alueen erityiset luonnolliset edut viittaavat siihen, että siitä tuli pian yksi tärkeimmistä kauppasatamista laivoille, jotka tulivat Britanniaan Gallian satamista ja muualta mantereelta. On todennäköistä, että kauppiaiden asutuskeskittymä kehittyi Londiniumissa kuten muuallakin armeijan varastotukikohdan ympärille. Alkuperäinen sotaleiri purettiin ilmeisesti pian, oletettavasti ennen vuotta 50, kun rintama siirtyi kauemmaksi.

Ensimmäinen maininta kaupungista historiankirjoituksessa on Tacituksella, hänen kertoessaan Boudiccan johtamien ikeenien kapinasta keisari Neron hallituskaudella vuonna 60 tai 61. Tuohon aikaan Britannian kolme tärkeintä kaupunkia olivat Verulamium, Camulodunum ja Londinium. Camulodunumissa oli veteraanien colonia eli sotilassiirtokunta; Verulamiumille oli myönnetty municipiumin oikeudet; mutta Londinium oli, ilman tällaisia tunnustuksiakin, saavuttanut Tacituksen mukaan koti- ja ulkomaankaupalla aseman Britannian käytännössä tärkeimpänä kaupunkina: – ”Londinium[...] ei ollut saavuttanut siirtokunnan asemaa mutta joka oli kuuluisa kauppiaiden ja kauppatavaran paljoudestaan”. Maininta osoittaa, että Londinium oli nopeasti kasvanut merkittäväksi ja saanut vakiintuneen maineen kauppapaikkana.

pienoiskuva|pysty=0.96|Puutaulu, jossa on varhaisin tunnettu viittaus Londiniumiin (”Londinio Mogontio”, ”Londiniumissa, Mogontiukselle”), noin vuodelta 65–80.
Ikeenien kapina sai alkunsa siitä, että heimon kuninkaan Prasutaguksen tahtoa ei noudatettu hänen kuoltuaan. Testamentin mukaan hänen valtakuntansa piti antaa hänen tyttärilleen ja Rooman keisarille yhdessä. Roomalaiset ottivat kuitenkin koko alueen itselleen ja nöyryyttivät Prasutaguksen leskeä Boudiccaa ja hänen tyttäriään. Boudicca nousi kapinaan Britannian kuvernööri Suetoniuksen ollessa sotimassa muualla Britanniassa.

Voidaan olettaa, ettei Londiniumilla ollut ikeenien kapinan aikaan muureja; sama pätee myös tuon ajan Verulamiumiin ja Camulodunumiin. Kapinalliset ohittivat linnoitetut paikat ja hyökkäsivät suoraan vauraisiin ja väkirikkaisiin mutta puutteellisesti puolustettuihin kaupunkeihin. Camulodunum oli ensimmäinen, joka kaatui, ja Londinium ja Verulamium joutuivat pian samanlaisen tuhon kohteiksi. Suetoniuksella ei ollut tarpeeksi joukkoja Londiniumin puolustamiseksi ja kaupunki evakuoitiin ennen tätä. Kaupungit poltettiin, ja niissä kerrotaan kuolleen – roomalaista ja brittiä. Roomalaiset kukistivat kapinan lopulta Suetoniuksen johdolla. Tuhon jälkeen Londinium rakennettiin uudelleen roomalaiseksi kaupungiksi, ja se levisi viimeistään tässä vaiheessa Walbrookin länsipuolelle.

 Keskinen keisarikausi 
pienoiskuva|pysty=0.96|Londiniumlaiset mainitseva piirtokirjoituskivi RIB 3014, n. 161–180 jaa. Museum of London.

Londinium vaikuttaa toipuneen tuhosta nopeasti, ja oli ensimmäisen vuosisadan lopulle tultaessa Britannian suurin kaupunki. Sen väkiluvun arvellaan olleen huipussaan noin vuonna 140 jossakin  ja  välillä. Kaupungin arvellaan saaneen viimeistään 100-luvun alussa itsehallinon municipiumina. Tuohon aikaan se vaikuttaa myös syrjäyttäneen Camulodunumin Britannian provinssin pääkaupunkina.

Keisari Hadrianus vieraili Londiniumissa vuonna 122. Tuohon aikaan kaupungin kukoistus oli suurimmillaan. Kaupunki oli edelleen vailla muureja, mutta siellä oli linnoitus. Londinium tuhoutui tulipalossa noin vuonna 130, mikä oli vielä Hadrianuksen aikaa. Kaupunki rakennettiin uudelleen, mutta ei aivan noussut entiseen kukoistukseensa, ja sen koko ja väkiluku vaikuttaa olleen 100-luvun loppupuolella aiempaa pienempi. Myös taloudessa havaitaan taantuma vuoden 150 jälkeen. Sitä on selitetty tulipalon lisäksi esimerkiksi epidemian puhkeamisella.

Noin vuonna 197 tai viimeistään 200-luvun alussa Septimius Severus jakoi Britannian provinssin kahteen provinssiin, Britannia superioriin ja Britannia inferioriin. Tämän jälkeen Londinium toimi Britannia superiorin provinssin pääkaupunkina. Kaupunkiin rakennettiin ympärysmuurit lopulta vasta joskus vuosien 190 ja 225 välillä.

Kaupungista löydettyjen piirtokirjoitusten joukossa on mainintoja Legio II Augustan, Legio VI Victrixin ja Legio XX Valeria Victrixin sotilaista. Ei kuitenkaan ole todisteita siitä, että legioonat itse olisivat koskaan olleet majoitettuina Londiniumissa. Ainoa joukko, jonka voidaan katsoa olleen sijoitettuna Londiniumiin, oli paikallisten brittien muodostama apukohortti, mutta ei tiedetä, millä ajanjaksolla he olivat kaupungissa. Seikka on kuitenkin huomionarvoinen, sillä oli jossain määrin vastoin yleistä roomalaista käytäntöä sijoittaa sotilaita heidän omiin kotimaihinsa.

pienoiskuva|vasen|Carausiuksen Londiniumissa lyöttämä antoninianus, n. 288–290 jaa. Kuvituksessa rintakuva ja teksti  sekä leijona ja teksti .
 Myöhäisantiikista keskiajalle 

200-luvun lopulla usurpaattori Carausiuksen perustama rahapaja jatkoi Londiniumissa rahan lyömistä vuoteen 326 asti; vuonna 383 toinen usurpaattori, Magnus Maximus, avasi rahapajan uudelleen. Vuonna 296 taistelu Carausiuksen seuraajan usurpaattori Allectuksen ja laillisen hallinnon välillä päättyi Allectuksen tappioon ja siihen, että Constantius I:n joukot marssivat suoraan Londiniumiin, jota olivat ryöstämässä frankit ja muut ulkomaiset palkkasoturit, jotka muodostivat suurimman osan vallananastajan joukoista.

pienoiskuva|vasen|Magnus Maximuksen Londiniumissa lyöttämä solidus vuodelta 384. Kuvituksessa rintakuva ja teksti  sekä istuvat Maximus ja Theodosius, siipensä levittänyt Victoria ja tekstit  ja .
Tämän Britannian takaisinvaltauksen seurauksena tapahtui Diocletianuksen mallin mukainen uudelleenjärjestely, jossa Britannia jaettiin neljään provinssiin. Tämän jälkeen Londinium oli Maxima Caesariensiksen provinssin pääkaupunki. Se oli oletettavasti myös Britannian diokeesin vicariuksen toimipaikka. Eumeniuksen Constantiukselle osoittamassa ylistyspuheessa Londiniumia kutsutaan ilmaisulla ”oppidum Londiniense”.

300-luvulla kirjoittanut Ammianus Marcellinus toteaa, että hänen aikanaan Londiniumia kutsuttiin nimellä Augusta. Se oli kunnianimitys, joka oli yleinen merkittävien kaupunkien keskuudessa. Londinium sai kunnianimen oletettavasti vuonna 306. Ammianuksella kaupungin nimi esiintyy kirjoitettuna hieman kuten se lausutaan nykyään: – ”Egressus, tendensque ad Lundinium vetus oppidum, quod Augustam posteritas appellavit”. Notitia dignitatumin mukaan kaupunki oli valtionkassan toimipaikka, ja tuossa yhteydessä käytetään ilmaisua ”Praepositus Thesaurorum Augustensium in Britanniis”. Ravennan kosmografiassa esiintyy täydellinen muoto, Londinium Augusta.

Londinium taantui myöhäisantiikin aikana huomattavasti. 300–400-luvuilla se kärsi toistuvista saksien hyökkäyksistä. Vuonna 410 keisari Honorius joutui jättämään Britannian oman onnensa nojaan, ja roomalaiset alkoivat hylätä sen vaiheittain. Näin päättyi myös Londiniumin roomalainen aika. Vaikka kaupunki ei ehkä koskaan jäänyt täysin asumattomaksi, jäljelle jäänyt väestö pieneni huomattavasti. Kaupungin vauraus palautui vasta vakaampien olojen myötä, kun anglosaksien valta vakiintui.

 Arkeologiset tutkimukset 

Lontoossa on voitu tehdä vain vähän varsinaisia arkeologisia kaivauksia, koska nykyinen suurkaupunki on antiikin aikaisten jäänteiden päällä. Hajanaisia löytöjä on tehty erilaisten kaivutöiden yhteydessä. Jonkin verran suunnitelmallisempaa tutkimusta voitiin tehdä toisen maailmansodan pommituksissa tuhoutuneilla alueilla.

 Rakennukset ja löydökset 
pienoiskuva|Kaavakuva Londiniumin kaupungista noin vuonna 400.

Varhaisen kaupungin rakennukset oli tehty lähinnä puusta ja savesta, ja tuhoutuivat kaupungin ryöstön yhteydessä vuonna 60. Niistä on löydetty palaneita jäänteitä. Samoin on löydetty palaneita jäänteitä vuoden 130 paljon jäljiltä. Varhaisvaiheessa kaupungin koko oli noin 1,4 neliökilometriä.

Myöhemmältä ajalta löydetyt rakennusjäänteet osoittavat, että Londiniumissa oli rakennuksia, jotka olivat kooltaan sen historiallisen merkityksen mukaisia. Kaupungin huomattavimpia kohteita ovat:

 Linnoitus 

Londiniumin luoteisosassa oli suurikokoinen castra eli sotaleirin mallinen linnoitus. Se rakennettiin noin vuonna 110–120, mahdollisesti valmistauduttaessa Hadrianuksen vierailuun vuonna 122, ja suunnilleen samoihin aikoihin kuin Hadrianuksen vallin luona olleet linnoitukset. Linnoituksen koko oli noin 750 × 705 metriä, ja sen muurien sisällä jäi noin viiden hehtaarin kokoinen alue. Näin siinä oli tilaa kolmelle tai neljälle kohortille eli noin – sotilaalle. Linnoituksen muurit olivat noin viisimetriset ja ne oli vahvistettu torneilla. Muurien etupuolella oli vallihauta. Linnoituksen merkittävin jäänne on sen länsiportti.

 Kaupunginmuurit ja portit 
pienoiskuva|Londiniumin linnoitteiden jäänteitä.

Kaupungin ympärysmuurit, jotka tunnetaan Lontoon muurina, rakennettiin noin vuonna 190–225. Ne sulkivat sisäänsä noin 132 hehtaarin kokoisen alueen, mutta ympäröivät vain osan alueesta, jonka kaupunki lopulta käsitti. Muurin reitti tunnetaan hyvin ja se on edelleen monin osittain jäljitettävissä. Kaupungin luoteisosassa muurit yhdistyivät aiemmin rakennetun linnoituksen muureihin.

Muurin paksuus oli noin 3,5 metriä. Alkuperäinen korkeus oli todennäköisesti 6–9 metriä. Siellä, missä muuria on kaivettu perustukseen asti, se näyttää olevan rakennettu savi- ja piikivikerroksen päälle. Itse muuri on rakennettu kivimurskasta ja kovasta laastista, ja sen pinta on viimeistelty pienillä neliömäisillä kivillä ja sidontatiilillä. Kivi oli Kentin hiekkakiveä, joka todennäköisesti louhittiin nykyisen Maidstonen läheisyydestä ja kuljetettiin proomuilla Londiniumiin.

Muurissa oli viisi porttia, jotka sijaitsivat itäsivulla myöhemmän Aldgaten paikalla, pohjoissivulla myöhempien Bishopsgaten ja Aldersgaten paikalla, ja länsisivulla myöhempien Newgaten ja Ludgaten paikalla. Aldgaten paikalla olleesta portista kulki tie koilliseen kohti Camulodunumia ja Bishopsgaten paikalla olleesta portista pohjoiseen kohti Durovigutumia. Aldersgaten paikalla olleesta portista kulki Watling Street luoteeseen kohti Verulamiumia. Newgaten ja Ludgaten kautta kulkeneet tiet yhdistyivät muurien ulkopuolella johtaen Callevaan.

Joen puolen muuri lisättiin 300-luvun puolivälissä, jonka jälkeen muurit ympäröivät koko kaupungin. Muureihin lisättiin torneja noin vuonna 370, tarkoituksena tehostaa puolustusta mahdollistamalla heittokoneiden käyttö. Muuri säilyi käytössä läpi keskiajan, jolloin sitä kunnostettiin useassa vaiheessa, ja säilyi suureksi osaksi olemassa aina 1700-luvulle saakka. Muurista on näkyvissä jäänteitä monissa paikoissa nykyisten rakennusten seassa.

Tutkimuksissa ei ole löydetty merkkejä näitä muureja varhaisemmista linnoitteista, ei edes maavallituksista, joiden avulla muita roomalaisen britannian kaupunkeja puolustettiin ennen muurien rakentamista. On arveltu, että mikäli tällaiset vallitukset olisivat kuitenkin olleet olemassa, ne olisivat voineet ympäröidä muureja pienemmän alueen.

 Forum, basilika ja muut julkiset rakennukset 

Londiniumin forum sijaitsi suunnilleen nykyisen Bank Junctionin tienoilla. Se rakennettiin ensimmäisen vuosisadan lopulla tai 100-luvun alussa. Forum oli suurikokoinen – sen sanotaan olleen suurin Alppien pohjoispuolella – ja siihen liittyi basilika, jonka yhteydessä oli pieni temppeli. Samalla paikalla vaikuttaa olleen aiempi, pienempi forum, joka oli vuoden 60/61 tuhon jälkeisen jälleenrakennuksen ajalta.

Kaupungissa oli myös provinssihallinnon tiloja, kuten Canon Streetiltä löydetty rakennus, joka on tulkittu praetoriumiksi ja ajoitetaan Domitianuksen kaudelle, sekä kirjallisista lähteistä tunnettu valtionkassan toimipaikka.

pienoiskuva|vasen|Amfiteatterin raunioita.
 Amfiteatteri 

Kaupungin amfiteatteri sijaitsi linnoituksen lähellä nykyisen Guildhallin paikalla. Se rakennettiin alun perin noin vuonna 70. Rakennuksen suurin pituus oli noin 100 metriä. Keskiössä oli ovaalin muotoinen areena. Sitä ympäröi puusta maapengerrysten päälle rakennettu katsomo, jossa oli tilaa noin – hengelle. Amfiteatteria parannettiin noin vuoden 100 tienoilla kiveämällä areenan reunat ja sisäänkäynnit, jotka olivat itä-, länsi- ja eteläpuolella. Amfiteatterin paikka löytyi vuonna 1988. Rakennuksen ovaalinmuotoiset ääriviivat on merkitty tummin kivin Guildhall Yardin kiveykseen. Esiinkaivetut rauniot ovat nähtävillä maanalaisissa tiloissa.

 Temppelit ja pyhäköt 
pienoiskuva|vasen|Mithraeumin jäänteet.

Londiniumissa oli Isikselle omistettu temppeli. Piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa oli kultit ja näin oletettavasti pyhäköt myös ainakin Juppiterille, Mars Camulokselle ja keisarikultille.

Walbrookin itärannalla sijaitsi mithraeum eli Mithran kultin rakennus, joka rakennettiin 100-luvun loppupuolella ja säilyi käytössä 300-luvulle. Se vaikuttaa houkutelleen varakkaita palvojia, sillä kaivauksissa on löydetty tuontimarmorista tehtyjä veistoksia, jotka ilmeisesti haudattiin Konstantinus I:n hallituskaudella, mahdollisesti kristittyjen suorittamien vainojen pelossa.

 Termit 

Nykyiseltä Lower Thames Streetiltä on löydetty suuret termit eli roomalainen kylpylärakennus. Paikka tunnetaan nykyisin Billingsgaten roomalaisena talona ja kylpylänä. Kokonaisuus rakennettiin noin vuonna 150 ja sitä laajennettiin noin sata vuotta myöhemmin. Se säilyi käytössä roomalaisen ajan lopulle 400-luvun alkuun.

pienoiskuva|Billingsgaten kylpylän rauniot.
Strand Lanella sijaitsevista jäänteistä syntyi 1800-luvulla virheellinen käsitys, että ne olisivat peräisin roomalaisesta kylpylästä. Todellisuudessa kyseessä ovat vuonna 1612 rakennetun, Somerset Houseen liittyneen vesisäiliön jäänteet, joihin on tehty muutoksia 1700-luvulla.

 Silta ja satama 
pienoiskuva|Londiniumin silta ja satamaa vuonna 100. Ennallistuspienoismalli Museum of Londonissa.

Tamesiksen ylittänyt roomalainen silta sijaitsi suunnilleen nykyisen London Bridgen paikalla. Se oli lähiseudun parhaita paikkoja sillalle, sillä joen korkeus ja leveys vaihtelivat suuresti vuoroveden vaiheiden myötä. Kyseisellä paikalla joen etelärannalla oli kaksi saarta, ja laskuvedellä joen leveys laski alle 300 metrin.

Ennen sillan rakentamista joki ylitettiin todennäköisesti lautoilla. Ensimmäinen puinen silta rakennettiin oletettavasti vuosien 80 ja 100 välillä. Rakentaminen tehtiin oletettavasti laskuveden aikaan tekemällä sillan perustaksi eräänlaisia kasuuneita. Myöhemmin suunnilleen samalla paikalla on ollut useita eri siltoja.

Satama levittäytyi joen pohjoisrannalle sillan kummallekin puolelle. Joenrantaa tuettiin pengerryksillä, jotka tehtiin löydettyjen leimojen perusteella sotilastyönä ennemmin kuin yksityisten kauppiaiden toimesta. Satamassa oli kauppataloja ja varastorakennuksia, jotka oli tehty paalutetuille perustuksille.

 Muut löydökset 

Kaupungin alueelta on tehty paljon antiikin aikaisia esinelöytöjä, joihin lukeutuu muun muassa taide-esineitä, piirtokirjoituksia ja arkista esineistöä. Kaupungin pääteiden varrella sijaitsivat hautausmaat, joista on löydetty paljon hautausten jäänteitä.

Londiniumin rahapajan lyömiä rahoja on säilynyt paljon. Varmasti siihen liitettävissä olevia ovat Carausiuksen, Allectuksen ja Constantinuksen sekä Constantinus-suvun rahat.

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 









 Aiheesta muualla 

Luokka:Britannian provinssin kaupungit
Luokka:Lontoon historia