Liljat

Liljat eli isoliljat (Lilium) on liljakasvien (Liliaceae) heimoon kuuluva, noin 100 lajia käsittävä kasvisuku. Se kasvaa luontaisesti pohjoisen pallonpuoliskon leudolla vyöhykkeellä: suuressa osin Eurooppaa ja Aasiaa alueella, joka ulottuu idässä Japaniin ja etelässä Etelä-Intiaan ja Filippiineille asti. Pohjois-Amerikan mantereella liljoja tavataan luontaisesti Etelä-Kanadassa ja suuressa osin Yhdysvaltoja. Suomessa villinä kasvavat liljat ovat viljelyjäänteitä tai -karkulaisia. Näitä voivat olla esimerkiksi varjolilja (Lilium martagon) ja ruskolilja (Lilium bulbiferum). Liljoja tiedetään kasvatetun jo yli 3000 vuotta sitten. Historiallisista lähteistä ja arkeologisista löydöistä on saatu merkkejä liljojen viljelystä muinaisessa Egyptissä sekä minolaisen kulttuurin aikana Thiran saarella. Vielä parisataa vuotta sitten niitä tunnettiin vain muutama laji, kun niitä nykyisin tunnetaan noin 100. Vanhimpia Euroopassa kasvatettuja koristekasveja on madonnanlilja (Lilium candidum).Enemmän iloa puutarhasta, Oy Valitut Palat, Reader's Digest Ab,1981

Liljoja käytetään paljon leikkokukkina sekä koristekasveina puutarhoissa, ja lajeista on jalostettu runsaasti uusia puutarhalajikkeita.

Heraldinen lilja (Fleur de lis) tunnetaan myös symbolina monessa yhteydessä, esimerkiksi partiolaisten keskuudessa. Se esiintyy myös Québecin lipussa, Turun vaakunassa ja vallankumousta edeltäneen Ranskan kuningaskunnan lipuissa.

Lilja on suomen kielessä naisen etunimi. Monissa muissakin kielissä lilja-sanan vastine on naisen etunimi.

 Rakenne 
Liljojen rakenne on tyypillinen yksisirkkaisille ruohovartisille kasveille. Niillä on puutumaton verso, josta maanpäällisen osan muodostaa kukkaverso. Maanalainen verson osa muodostaa varastoelimenä toimivan sipulin. Vuotuisessa kasvukierrossa edellisen vuoden hankasilmusta muodostuneet sipulit kehittävät päätesilmustaan kukkaverson, jonka kasvu päättyy kukintaan. Liljojen kasvutapa on siis sympodiaalinen eli haarajatkoinen (vrt. narsissikasvit).

 Verso ja lehdet 
Sipulissa ei ole tulppaanien sipulien tapaan kuorta. Sipulilehdet ovat kehittyneet meheviksi sipulisuomuiksi, joihin kasvukauden aikana varastoidaan hiilihydraatteja sekä vettä. Monet liljalajit kehittävät sipulin pohjassa olevien, monivuotisten juurien lisäksi sipulin ja maanpinnan väliseen ilmaverson osaan versojuuria.

Liljojen lehdet ovat joko pitkin vartta hajallaan tai säännöllisissä 5-7 lehden kiehkuroissa. Lehdet ovat yksisirkkaisille tyypillisesti silposuoniset, tasareunaiset ja muodoltaan soikeat tai keihäsmäiset.

 Kukinto ja kukat 
Kukinto voi olla muodoltaan tähkä, kerrannaistähkä, sarja tai kerrannaissarja. Kukkien määrä vaihtelee suuresti lajeittain: joillain lajeilla niitä muodostuu 1–3, toisilla kukkia voi olla kymmeniä tai jopa yli sata yhtä versoa kohden. Kukan rakenne on kuitenkin kaikilla lajeilla samanalainen. Kukan rakenteissa toistuu luku 3: sikiäin on kolmilokeroinen, luotti kolmiosainen, heteitä on kolme kahdessa kehässä samoin kehälehtiä (tepalit), joista ulompia kutsutaan sepaleiksi ja sisempiä petaleiksi. Petalit ovat useimmilla lajeilla selvästi leveämmät kuin sepalit. Heteiden ja kehälehtien määrä on siis kuusi. Kukat ovat väriltään yksiväriset tai kirjavat, usein pilkulliset. Liljat voidaan jakaa kolmeen pääryhmään kukan muodon mukaan; (1) sivusuuntainen ja torvimainen, esimerkiksi kuningaslilja, (2) pysty ja maljamainen, esimerkiksi ruskolilja, (3) nuokkuva ja kehälehdiltään taakse käänteinen, esimerkiksi tiikerililja. Liljakasvit voidaan erottaa rakenteeltaan hyvin samanlaisista narsissikasveista muun muassa sikiäimen asemasta kukassa; liljakasveilla sikiäin on kehänpäällinen (eli kukan sisällä), kun taas narsissikasveilla se on kehänalainen eli jää kehälehtien ulkopuolelle.

Hedelmöitys tapahtuu yleisimmin hyönteisten avustuksella. Liljalajit ovat itsesteriilejä. Lajien välisiä risteytymiä tunnetaan useita, joista jotkut ovat mahdollisesti syntyneet spontaanisti. Hedelmöityksen seurauksena kehittyvä kotahedelmä on kolmilokeroinen, kussakin lokerossa kehittyvät siemenet sijaitsevat kahdessa pystysuorassa rivissä. Yhteen siemenkotaan voi kehittyä jopa 300 siementä. Ohut, paperimainen kuori muodostaa koko siemenen ympäri ulottuvan lenninsiiven, jonka avulla siemenet voivat kulkeutua pitkiäkin matkoja. Siementen leviämistä edistää ilmaverson säilyminen talven aikana talventörröttäjinä, jolloin siementen kulkeutuminen hangen pinnalla on tehokasta.

 Hoito 
Useimmat liljat viihtyvät neutraalissa tai lievästi happamassa maassa. Tosin jotkin lajit näyttävät kasvavan parhaiten kalkkipitoisessa maassa. Tällaisiin "kalkinsuosijoihin" kuuluu muun muassa madonnanlilja, jota ei tosin kovin yleisesti viljellä Suomessa. Kasvupaikan tulee olla hyvin ojitettu, mullan humuspitoista ja vettä läpäisevää. Hyvä keino huolehtia kasvupaikan riittävästä ojituksesta on istuttaa liljat "sorapedille". Tämä tarkoittaa sitä, että kasvupaikkaa perustettaessa pohjalle laitetaan karkeaa soraa, jopa sepeliä, ja tämän päälle vasta ruokamulta. Kasvualustaan kannattaa sekoittaa myös hiekkaa. Liljat viihtyvät, kun niiden kukat ovat auringossa ja juuret varjossa.

Liljalajeista yleisimmin viljellään madonnanliljaa, kuningasliljaa, tiikerililjaa, ruskoliljaa ja 
varjoliljaa, joista viimeksi mainitut kolme ovat myös yleisimmin Suomessa viljellyt liljalajit.

Liljat pitäisi istuttaa mieluiten syksyllä. Sipulien istutussyvyys riippuu lajista; nyrkkisääntönä versojuuria muodostavat lajit tulisi istuttaa syvyyteen, joka vastaa 2–3 kertaa sipulin läpimittaa. Madonnanlilja ja monet amerikkalaiset lajit pitää istuttaa kuitenkin aika lähelle maan pintaa.

 Myrkyllisyys 
Liljan siitepöly on myrkyllistä kotikissoille ja sen nieleminen on niille usein kohtalokasta. Epäillyt tapaukset vaativat kiireellistä eläinlääkärinhoitoa. Nopea hoito aktiivihiilellä ja/tai oksennuttamalla voi vähentää imeytyneen toksiinin määrää sekä suonensisäinen nesteytys voi vähentää munuaisvaurioita, mikä lisää eloonjäämismahdollisuuksia.

 Lajeja 
Liljojen suvussa on yhteensä noin 100 lajia, joista valtaosa on kotoisin itäisestä Aasiasta. Luonnonvaraisena liljalajeja elää pohjoisella pallonpuoliskolla Euraasiassa sekä Pohjois-Amerikassa. Liljalajit elävät lähes poikkeuksetta vuoristoisilla seuduilla, yleensä 1500–2500 metrin korkeudella merenpinnasta. Tämän vuoksi hyvinkin eteläisiltä leveyspiireiltä kotoisin olevat lajit sietävät alhaisia lämpötiloja, jopa pakkasta.

Lajit on luokiteltu eri aikoina erilaisilla kriteereillä. Ensimmäiset luokitukset perustuivat kukkien muotoon sekä maantieteelliseen alkuperään. Uudemmat luokittelut ottavat rakenteellisten seikkojen lisäksi huomioon myös kemiallisen ja geneettisen samankaltaisuuden. Erityisesti fylogeneettiset analyysit ovat osittain muuttaneet perinteistä käsitystä liljasuvun sisäisestä sukupuusta. Se on myös vahvistanut käsitystä siitä, että konvergenssi selittää yhä useammin morfologisen samankaltaisuuden kuin lajien geneettinen lähisukulaisuus.

 Lilium albanicum
 Lilium amabile
 Lilium amoenum
 Lilium anhuiense
 Lilium arboricola
 Lilium auratum – kultanauhalilja
 Lilium bakerianum
 Lilium bolanderi
 Lilium bosniacum
 Lilium brevistylum
 Lilium brownii – kantoninlilja
 Lilium bulbiferum – ruskolilja
 Lilium callosum
 Lilium canadense – kanadanlilja
 Lilium candidum – madonnanlilja
 Lilium carniolicum
 Lilium catesbaei
 Lilium cernuum – nuokkulilja
 Lilium chalcedonicum
 Lilium columbianum – oregoninlilja
 Lilium concolor – lieskalilja
 Lilium davidii – tulililja
 Lilium distichum – leimulilja
 Lilium duchartrei
 Lilium fargesii
 Lilium floridum
 Lilium formosanum – formosanlilja
 Lilium grayi
 Lilium habaense
 Lilium hansonii – täplälilja
 Lilium heldreichii
 Lilium henrici
 Lilium henryi – heikinlilja
 Lilium hollandicum
 Lilium Hollandicum-ryhmä, Lilium × hollandicum – tarhasarjalilja
 Lilium huidongense
 Lilium humboldtii
 Lilium iridollae
 Lilium jankae – balkaninlilja
 Lilium jinfushanense
 Lilium kelleyanum
 Lilium kelloggii
 Lilium lancifolium (L. tigrinum) – tiikerililja
 Lilium lankongense
 Lilium ledebourii
 Lilium leichtlinii
 Lilium leucanthum
 Lilium lijiangense
 Lilium longiflorum – valkolilja
 Lilium lophophorum
 Lilium maculatum – japaninsarjalilja
 Lilium maritimum
 Lilium martagon – varjolilja
 Lilium matangense
 Lilium medeoloides
 Lilium medogense
 Lilium michauxii
 Lilium michiganense
 Lilium monadelphum – keltalilja
 Lilium nanum
 Lilium neilgherrense
 Lilium nepalense
 Lilium occidentale
 Lilium oxypetalum
 Lilium papilliferum
 Lilium paradoxum
 Lilium pardalinum – pantterililja
 Lilium parryi
 Lilium parvum
 Lilium pensylvanicum (L. dauricum) – amurinlilja
 Lilium philadelphicum – metsälilja
 Lilium pinifolium
 Lilium pomponium
 Lilium primulinum
 Lilium pumilum – pellavalilja
 Lilium pyrenaicum – pyreneittenlilja
 Lilium pyrophilum
 Lilium regale – kuningaslilja
 Lilium rhodopaeum
 Lilium rosthornii
 Lilium rubescens
 Lilium saccatum
 Lilium sargentiae – sargentinlilja
 Lilium sempervivoideum
 Lilium sherriffiae
 Lilium souliei
 Lilium speciosum – orkidealilja
 Lilium stewartianum
 Lilium sulphureum
 Lilium superbum – puumalilja
 Lilium taliense
 Lilium tianschanicum
 Lilium tsingtauense
 Lilium wallichianum
 Lilium wardii
 Lilium washingtonianum
 Lilium wenshanense
 Lilium xanthellum

 Katso myös 
 myrkkyliljat (Colchicum)
 päivänliljat (Hemerocallis)
 lilja (heraldiikka)

 Lähteet 



 Viitteet 

 Aiheesta muualla 
 Funet: Liljat (Lilium)
 Suomen Lajitietokeskus: Liljat (isoliljat) – Lilium
 Den virtuella floran: Lilium 
 ITIS: Lilium 
 United States Department of Agriculture (USDA): Lilium 
 Flora of China: Lilium 
 Royal Horticultural Society, Lily Group 
 North American Lily Society 

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit