Andrewsarchus

Andrewsarchus oli suuri maanisäkäs, joka eli Mongoliassa eoseenikauden keskivaiheilla. Sitä pidettiin aikoinaan joko Mesonychidae- tai Arctocyonidae-suvun edustajana, mutta nykyään se on oman perheensä Andrewsarchidae ainoa tunnettu jäsen. Se tunnettiin aikoinaan suurimpana koskaan eläneenä maa-nisäkäspetona, mutta viime vuosina tämä väite on kumottu.

Luokittelu

Andrewsarchuksen luokittelu oli pitkään kiistelty fossiilien niukkuuden takia. Aluksi se luokitelltiin Mesonychia-lahkoon kallon samankaltaisuuksien takia, ja sen ulkonäkö ja mittasuhteet perustettiin suvun tunnetuimman jäsenen mesonyxin mukaan, luoden illuusion että eläin olisi paljon suurempi kuin mitä oikeasti oli. Myöhemmin tehdyt fylogeneettiset tutkimukset paljastivat eläimen olevan osa Cetancodontamorphaa ja läheisintä sukua entelodonteille, valaille ja virtahevoille.

 Löytyminen 
Andrewsarchuksen kallo löydettiin vuonna 1923, kun yhdysvaltalaisen American Museum of Natural History -museon retkikunta lähti Mongoliaan etsimään fossiileja. Matkalla löydettiin muun muassa ensimmäiset löydetyt dinosauruksen munat ja monia muita merkittäviä havaintoja. Andrewsarchuksen löysi kiinalainen paleontologi Kan Chuen Pao, joka huomasi sen täydellisen kallon Irden Mannah -nimisellä taukopaikalla. 
Kallo oli 83 senttiä pitkä ja 56 senttiä leveä.

Laji sai nimensä retkikuntaa johtaneen paleontologi Roy Chapman Andrewsin mukaan vuonna 1924. Koko nimi on Andrewsarchus mongoliensis, joka tarkoittaa "Andrewsin mongolialaista johtajaa" (kreikankielen ἀρχός (archos) = johtaja, komentaja).

Kiinalaisesta Lushi-muodostumasta 1959 löydetyistä hampaista nimetty Paratriisodon, jonka uskottin aikoinaan olleen Andrewsarchuksen läheinen sukulainen tiedetään nykyään olleenkin sen synonyymi.

 Koko ja ulkonäkö 
Andrewsarchuksen kallosta pääteltiin aluksi eläimen olleen 3—6 metrinen ja jopa tonnin painoinen käyttäen mesonykien mittasuhteita, ja sen uskottiin näyttävän suurelta susimaiselta mutta sorkalliselta pedolta jonka valtava pää olisi vienyt suuren osan eläimen pituudesta.

Nyt kun tiedetään eläimen olleen entelodontien lähin sukulainen, sen suuri pää sopiikin paremmin niiden mittasuhteisiin, varsinkin kun suvun suurimpien jäsenten kallot olivat lähes samaa kokoluokkaa. Näihin mittasuhteisiin asetettuna eläin oli kohtuullisemmin naudan tai korkeintaan biisonin kokoinen, ja vaikka siitä on löydetty pelkkä kallo, eläin luultavasti myös muistutti serkkujaan ulkonäöltään. Sukulaistensa mukaan eläin saattoi olla kaikkiruokainen eikä metsästänyt usein, viettäen suurimman osan ajastaan etsien juuria, mukuloita, haaskoja ja muuta syötävää. Koska sen kallo löydettiin rannan tuntumasta, joidenkin mielestä eläin saattoi haravoida rannikkoalueita etsien rannalle ajelehtineita jäänteitä, kilpikonnia ja niiden munia.

Se ei ollut kuitenkaan alueensa ainoa pääpeto, sillä samoihin aikoihin eli kahden aikoinaan hallitsevan petonisäkäsryhmän viimeiset edustajat. Sekä mesonykien Mongolonyx ja kissamaisten Oxyaenien Sarkastodon kilpailivat luultavasti samasta saaliista, joskin Andrewsarchus varmaankin pystyi yleensä ajamaan muut pedot pois suuremman kokonsa ansiosta, mahdollisesti jopa käyttäen tätä hyväkseen varastakseen saaliita muilta pedoilta, kuten nykypäivän karhut.

Sarjassa Muinaisten petojen matkassa se kuvataan vielä vanhentuneesti ylisuurena susimaisena petona.

 Lähteet 
Haines, Tim & Chambers, Paul: Esihistoriallinen eläinmaailma, s. 181. Gummerus, 2007. .
Relationships of Cetacea (Artiodactyla) Among Mammals: Increased Taxon Sampling Alters Interpretations of Key Fossils and Character Evolution
Andrewsarchus

Luokka:Esihistorialliset nisäkkäät