Niilo Liakka

Niilo Liakka (23. kesäkuuta 1864 Alatornio – 26. tammikuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen kanslianeuvoksen arvonimen saanut kansanvalistuksen edistäjä, maalaisliittolainen kansanedustaja ja ministeri. Liakka oli ministerinä yhteensä 1 027 päivää.

 1800-luvun lopun suomalaisuusaktiivi 
Niilo Liakka tuli ylioppilaaksi vuonna 1883 Oulun suomalaisesta lyseosta. Helsingin yliopistossa Liakka keskittyi historiaan ja suomen kieleen. Ylioppilasaikanaan hän toimi Kotikielen seuran sihteerinä 1886–1890. Liakka oli myös
Suomalaisen kansakoulun ystäväin ensimmäinen sihteeri. Liakka valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1889 ja maisterin arvon hän sai seuraavana vuonna. Liakka oli vahva suomalaisuusmies, mutta puheissaan kuitenkin maltillinen arvostaen myös ruotsin kieltä, koska se takasi yhteydenpidon koko Skandinaviaan.

Liakka kuului myös Pohjalaisen Osakunnan suomalaisryhmän johtomiehiin. Maltillisena suomalaisena Liakka pääsi Uusi Suometar -sanomalehden toimitukseen tehden yhteistyötä Y. S. Yrjö-Koskisen ja Agathon Meurmanin kanssa. Liakka toimi vuosina 1890–1891 Turussa Aura-sanomalehden päätoimittajana. Merkittävin tämän ajan ystävyyssuhde syntyi historian tutkija Väinö Voionmaan kanssa. Voionmaan sisaresta tuli sittemmin Liakan aviopuoliso.

 Kansanopetuksen aktiivi 
Liakka oli 27-vuotias, kun Pohjalainen Osakunta lähetti hänet Tanskaan ja Ruotsiin tutustumaan sikäläisiin kansanopistoihin. Oppi Pohjoismaissa ei mennyt hukkaan, sillä Liakasta tuli Ilmajoen kansanopiston ensimmäinen johtaja vuonna 1892. Tässä tehtävässä hän oli 12 vuotta.

Tämän jälkeen vuonna 1904 Liakka siirtyi syntymäseudulleen Alatorniolle Kivirannan kylään perustetun Peräpohjolan kansanopiston johtajaksi. Liakka joutui uuden tehtävänsä alkuvaiheessa suuriin vaikeuksiin johtuen sen ajan poliittista vastakkainasetteluista. Ensimmäinen sortokausi oli juuri päättymässä syksyn 1905 yhteiskunnallisten vastakkainasettelujen johdosta. Suomessa vanhasuomalaisten myöntyväisyysmiesten senaatti joutui eroamaan. Koska Liakka oli kuulunut poliittisesti vanhasuomalaisen Uusi Suometar -lehden toimituskuntaan, hän joutui Alatorniolla vaikeuksiin. Kansanopiston johtokunta tuki kuitenkin Liakkaa, ja hän sai jatkaa tehtävässään aina kesään 1908 asti.

Liakka oli Kansanvalistusseuran sihteeri ja sen kalenterien toimittaja. Hän oli etätoimittajana tiedejulkaisussa Valo – tiedettä kaikille -nimisessä 1920-luvulla ilmestyneessä tiedelehdessäRisto Jaakkola, Valon lyhyt historia, Tiedetoimittaja, s. 19, viitattu 4.9.2010

 Poliitikko 
Liakka valittiin kansanedustajaksi vuoden 1919 ensimmäisissä vaaleissa Maalaisliiton listalta ja hän oli eduskunnassa vuoteen 1922.

Liakka aloitti ministeriuransa Vennolan II hallituksessa 1921–1922 kirkollis- ja opetusministerinä, ja sen jälkeen hän oli Kallion ensimmäisessä hallituksessa 1922–1924 opetusministerinä ja vuonna 1924 muodostetussa Ingmanin II:ssa hallituksessa sosiaaliministerinä.

Työstään kansanvalistajana Liakka sai kanslianeuvoksen arvonimen vuonna 1925.

Perhe
Liakan puoliso oli vuodesta 1893 Väinö Voionmaan sisar Flora Siveä Wallin (k. 1945), lapsia Armi, Laina, Sirkka ja Päivä. Kaksi lasta, Niilo ja Anna, kuoli pienenä. Liakan vävyn veli oli Akateemisen Karjala-Seurassa aktiivisesti toiminut Niilo Kärki.Ilmajoen joulu  Tyttäristä Sirkka Liakka oli ensimmäinen TKK:n maanmittausosastolta valmistunut nainen ja samalla Pohjoismaiden ensimmäinen kenttätöissä toiminut naismaanmittari.Naismaanmittarit Maankäyttö.fi pdf

 Julkaisut 
Arkielämän aseveljeyttä:toimittanut O. A. Kärnä; toimituskunta: Niilo Liakka, Eino Sormunen, V. J. Sukselainen.1944.
 Ilmajoen maamiesseura 1803–1903: seuran 100-vuotisen toiminnan muistoksi, 1903.
Ilmajoen pitäjä: piirteitä sen synnystä, hallinnollisesta, elinkeinollisesta ja kirkollisesta kehityksestä sekä hajautumisesta, kirjoittanut Niilo Liakka. 1934
Kansanopetustoimen kehityksestä Ilmajoella: ensimmäisen kansakoulun täyttäessä 50 vuotta, 1910. 
Ilmajoen pitäjä, kirj. Niilo Liakka. Täydennyksiä Niilo Liakan teokseen Ilmajoen pitäjä, Jaakko Sarvela. [Näköisp.]. 1986
Kirjastoasiasta: mietteitä ja esityksiä, 1916.
Orisbergin ruukki ja maatila, 1920.
Orisbergin ruukki ja maatila: vuosikymmen 1920–30, 1931.
Osuustoimintaliikkeen syntymäkaudelta: 40 vuoden takaisia muisteloita, 1939.
Oulun läänin talousseura 1828–1928: yleiskatsaus vuosiin 1828–1902: selostus vuosilta 1903–1928. 1928.
Pohjanmaa. 1. 1896.
Raittiusasia valtiopäivillä 1900, Niilo Liakka ja Kaarle Väinö Wallin. 1901.
Santeri Alkio: henkilökuvan ja elämäntyön piirteitä, 1932.
Vaasan läänin maanviljelysseuran 50-vuotiskertomus, Niilo Liakka ja Aug. Teräksinen. Julkaistu: Helsinki: [Vaasan läänin maanviljelysseura], 1913.
Valo: tiedettä kaikille. 1–8, tanskalaisen "Frem"in mukaan toimittaneet Niilo Liakka, Martti Haavio, Yrjö Karilas. 1925–1928.
Vapaa ja vapaaehtoinen kansansivistystyö Suomessa. 1942.

Suomennokset 
Harriet Elisabeth Beecher-Stowe Setä Tuomon tupa; suom. ja tekijän elämäkerralla varustanut N. Liakka. WSOY, 1904.
John Stuart Mill, Vapaudesta Otava, 1891.

 Kirjallisuutta 
 Peräpohjolan opisto 100 vuotta, Gummerus, 2001, .
 Kaisa Simola: Yritysetiikan esitaistelija – osuustoimintamies Niilo Liakka, Osuustoiminta, 2004, s. 38–39.
 Ilkka Mäkinen: Liakka, Niilo – Suomen kansallisbiografia. 6., Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005, s. 112–113.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 Niilo Liakka Tietosanakirjassa




Luokka:Kansanedustajat
Luokka:Suomen Keskustan poliitikot
Luokka:Oulun läänin pohjoinen vaalipiiri
Luokka:Suomen opetusministerit
Luokka:Suomen sosiaaliministerit
Luokka:Suomalaiset päätoimittajat
Luokka:Suomen oppilaitosten rehtorit
Luokka:Suomalaiset osuustoimintaliikkeen vaikuttajat
Luokka:Raittiusliikkeen vaikuttajat
Luokka:Vuonna 1864 syntyneet
Luokka:Vuonna 1945 kuolleet