Teuvo Tulio

Teuvo Tulio (alun perin Theodor Antonius Deroschinsky-Tugai;Laine, Lukkarila & Seitajärvi, s. 25. ) oli suomalainen elokuvaohjaaja, -leikkaaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä. Taustaltaan hän oli latvialainenIntohimon vallassa. Teuvo Tulion kuvamaailma Suomen elokuva-arkisto (arkistoitu versio) ja Latviassa hänet tunnetaan nimellä Teodors Turlajs. Tugai muutti Latviasta Suomeen kymmenvuotiaana äitinsä uuden avioliiton myötä.

Tulio aloitti uransa näyttelijänä mykkäelokuvissa, jotka hänen ystävänsä Valentin Vaala ohjasi. Hänen ensimmäinen oma ohjaustyönsä oli Taistelu Heikkilän talosta vuonna 1936. Tulion toinen elokuva Nuorena nukkunut aiheutti aikanaan kiihkeää julkista keskustelua ja loi hänelle pysyvän maineen eroottisten ja rohkeiden elokuvien tekijänä.Nikula, Jaana: Polttava katse, s. 70

Tulio tuotti itsenäisesti useimmat elokuvansa. Todellisen auteur-ohjaajan tavoin hän myös leikkasi lähes kaikki elokuvansa ja toimi useassa käsikirjoittajana. Milloin Tulion elokuvalla oli joku toinen käsikirjoittaja, se oli useimmiten hänen vakiopääosanäyttelijänsä ja elämänkumppaninsa Regina Linnanheimo, joka teki hänelle neljä käsikirjoitusta.

Tulio kielsi elokuviensa televisioesitykset 1980-luvulla, mutta kumosi kiellon muutamaa päivää ennen kuolemaansa kesäkuussa 2000.Nikula, J.: Polttava katse, s. 232
 Elämäkertaa ja ura 
 Lapsuus ja nuoruus 

Theodor Tugai syntyi 1912 turkkilais-puolalais-persialais-latvialaisille vanhemmille Riiasta Pietariin matkalla olleessa junassa. Hänen äitinsä oli balettitanssija Helena Garschin ja isänsä Aleksander Tugai. Vanhemmat solmivat avioliittonsa ainoastaan Theodorin äidin vanhempien vaatimuksesta, eikä se kestänyt kauan. Theodorin syntyessä hänen äitinsä oli 18-vuotias.Toiviainen 2002, s. 34–35

Theodor varttui Latvian maaseudulla äitinsä vanhempien maatilalla.Laine, Lukkarila & Seitajärvi 2004, s. 33. Äiti ei viihtynyt maaseudulla, vaan muutti Pietariin luodakseen uraa ballerinana. Hän avioitui puolalaisen upseerin Peter Derodzinskyn kanssa, jonka sukunimeä Theodor käytti muuttaessaan äitinsä kanssa Helsinkiin. Isäpuolen, jota Theodor ei koskaan tavannut, sukunimestä syntyi se väärinkäsitys, että hän olisi aatelinen.

Äiti ei kovin usein käynyt poikaansa tapaamassa ja Theodor varttui isoisänsä lemmikkinä. Poika oppi hoitamaan karjaa jo pienenä ja erityisesti häntä kiinnostivat hevoset. Lapsena omaksutusta taidosta käsitellä hevosia oli hyötyä elokuvauran alkuvaiheessa Tugain esittäessä romanimiestä. Kun Theodor täytti kymmenen vuotta, hänet haluttiin laittaa oppikouluun Riikaan, missä liikemiehenä työskentelevä eno oli halukas tarjoamaan asunnon. Äiti oli tällöin avioitunut suomalaisen Alarik Rönnqvistin kanssa ja halusi poikansa muuttavan luokseen Helsinkiin.Toiviainen 2002, s. 36–41

Perhe asettui asumaan Helsingin Katajanokalle vuonna 1922. Muutto ei ollut maalaiselämään tottuneelle pojalle helppo. Theodor osasi latviaa, venäjää ja saksaa, mutta ei lainkaan Helsingissä puhuttuja suomea ja ruotsia. Koulussa meni hyvin, sillä oppilaat olivat taustoiltaan kansainvälisiä, mutta Katajanokan kaduilla oli vaikeaa. Muut lapset haukkuivat häntä ulkonäön vuoksi mongoliksi tai kirgiisiksi ja usein asiat ratkaistiin nyrkeillä. Tugai muisteli myöhemmin lunastaneensa paikkansa Katajanokan poikayhteisössä juuri nyrkeillään.Toiviainen 2002, s. 42 Hän opetteli nopeasti puhumaan sekä suomea että ruotsia, mikä myös helpotti sopeutumista.Nikula, J.: Polttava katse, s. 21

Teinivuosinaan hän ystävystyi kolme vuotta vanhemman Valentin Vaalan kanssa luisteluradalla. He molemmat olivat opiskelleet samassa suomalais-venäläisessä Tabunovin koulussa, ja Theodor oli jatkanut opintojaan Helsingin Saksalaisessa koulussa.Laine, Lukkarila & Seitajärvi 2004, s. 22. Luisteluradalla pojat innostuivat keskustelemaan elokuvista, joka eli taidemuotona 1920-luvulla nousukauttaan. Kumpikin piti Chaplinista ja seikkailuelokuvista, erityisesti niistä, joissa näyttelivät Tom Mix ja William S. Hart. Puolalaisen upseeri-isäpuolensa sukunimen Derodzinsky Tugai jätti pois juuri näihin aikoihin, hän oli nyt lyhyesti Tugai.Toiviainen, 2002, s. 50

 Näyttelijä 
Nuoret Vaala ja Tugai ryhtyivät työstämään yhteisiä elokuvia. Heidän mielestään eksoottinen seikkailuelokuva tulisi sijoittaa romaniyhteisöön. Vaala oli ehtinyt ohjata koulunäytelmiä joten tuntui luonnolliselta, että hän ohjaisi elokuvan. Minkäänlaista käsitystä siitä, miten paljon vaivaa ja rahaa elokuvan tekeminen vaatisi, ei pojilla ollut.Toiviainen 2002, s. 50–51 He pääsivät ensimmäisen kerran kokeilemaan elokuvan tekoa kesällä 1927 Vantaanjoen varrella. Vaala ohjasi ja Tugai näytteli pääosaa. Työ kuitenkin keskeytyi rahapulan vuoksi.Laine, Lukkarila & Seitajärvi, s. 34

Seuraavana kesänä rahoittajaksi saatiin Tugain perhetuttu Armas Willamo ja tuottajaksi hänen agentuuriyhtiönsä Oy Fennica Ab. Toinen rahoittaja oli valokuvaustarvikkeita myyvä ja pienimuotoisia dokumenttielokuvia tehnyt Oskar Lindelöf, joka suostui myös lainaamaan kameran. Koska Vaala oli itseoikeutettu ohjaaja, Tugai esitti miespääosan, johon hän valmistautui muun muassa jäljittelemällä Greta Garboa. Naispääosan esitti Regina Ekroth. Käsikirjoituksen ystävykset laativat yhdessä. Esikoisteos sai nimekseen Mustat silmät ja se valmistui vuonna 1929. Tugain mielestä elokuva onnistui ensikertalaisilta hyvin. Sitä kehui myös Tulenkantajat-lehden kriitikko. Vaala oli asiasta kokonaan toista mieltä ja eräänä yönä heitti elokuvan kopion ja alkuperäisnegatiivit mereen Kaivopuiston rannassa.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 13, 50-51, 55, 385

 Fennica-Filmin kausi 

Mustien silmien kehnosta menestyksestä huolimatta ystävyksille jäi into tehdä uusia elokuvia. Mustalaisaihe kiinnosti yleisöä, joten he päättivät tehdä toisen elokuvan samasta aihepiiristä. Uudelle elokuvalle annettiin nimi Mustalaishurmaaja, ja se kuvattiin Kirkkonummella kesällä 1929. Myös tämä elokuva pyrittiin tekemään mahdollisimman halvalla. Sisäkuviin tarvittavat lamput olivat kalliita, joten enimmäkseen kuvattiin ulkona. Myös roolipuvut ommeltiin itse. Tugai näytteli jälleen miespääosassa romanileirin komeinta miestä, josta leirin naiset kilpailevat vuoron perään. Naisrooleihin palkattiin omasta tuttavapiiristä Meri Hackzell, Alli Riks ja Hanna Taini. Kalle Hagert järjesti elokuvaan romaneja avustajiksi. Elokuva kertoo kilpailevien heimojen välisistä riidoista ja rakkaudesta. Kuvausten ajan kuvaajat ja näyttelijät asuivat romanileirissä.Tulio, T: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 52-59 Mustalaishurmaaja menestyi taloudellisesti huomattavasti Mustia silmiä paremmin. Elokuva teki myös Theodor Tugaista tähden, jota alettiin nimittää lehdissä ”Suomen Valentinoksi”.Nikula, J.: Polttava katse, s. 24

Uusi elokuva, Laveata tietä, tehtiin jo ammattitaitoisemmin. Se oli edellisten tavoin mykkä mutta siihen liitettiin jälkikäteen musiikkia, äänitehosteita ja kaksi laulua. Rahoittajana toimi edelleen Willamo, jolla oli suhteita myös Suomi-Filmin johtajistoon. Heidän kauttaan saatiin käytettäviksi Vironkadun studio ja uudet äänityslaitteet. Myös käyttöluottoa elokuvaamiseen järjestyi Willamon suhteiden avulla. Naiivien ja siirappisten mustalaistarinoiden jälkeen Vaala ja Tugai tarttuivat uuteen aiheeseen. Laveata tietä on melankolinen tarina Tugain esittämän viulutaiteilijan rakkausseikkailuista. Naisnäyttelijät olivat tuttuja edellisestä elokuvasta. Ensi-ilta oli huhtikuussa 1931. Elokuva menestyi kohtalaisesti, mutta tuotti kalliiden tuotantokustannustensa takia tappiota.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 60-62

Seuraavaksi Vaala ja Tugai innostuivat Tulenkantajien ajatuksista ja myös ystävystyivät heidän kanssaan. Tulenkantajien mielestä Tugai ja Vaala olivat suomalaisen elokuvan avantgardisteja. Mika Waltari oli kirjoittanut julkaisemattoman novellin ja tarjosi sitä Vaalalle ja Tugaille elokuvattavaksi. Novellin pohjalta syntyi jännityselokuva Sininen varjo, joka sai ensi-iltansa maaliskuussa 1933.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 62-63 Siitä on säilynyt vain noin 16 minuutin mittainen jakso sekä katkelmia.

Suomessa elettiin talouslaman aikaa ja rahoittajien saaminen oli vaikeaa. Rekvisiittaa hankittiin lainaamalla huonekalut ja matot Tugain äidiltä. Elokuvan yhdessä roolissa oli Hollywoodissa uraa yrittänyt Carl von Haartman. Sivuosiin saatiin ammattinäyttelijät Aku Korhonen, Eino Jurkka ja Uuno Laakso. Tugai esitti Sinisessä varjossa kaksoisroolin veljeksinä, joista toinen on hyvä ja toinen turmeltunut. Naispääosan esitti Birgit Nuotio ja pikkuroolissa oli Tugain koulutoveri Regina Linnanheimo.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 62-64, 386 Sinisestä varjosta oli tarkoitus tehdä sataprosenttinen äänielokuva, mutta Tugailla ja Vaalalla ei ollut raakafilmiä eikä rahaa sen ostamiseen. Ratkaisu löytyi tuotemainonnasta, jota lisättiin juoneen, lavasteisiin ja repliikkeihin.Nikula, J.: Polttava katse, s. 28–29

Vaalan ja Tugain yhteistyö elokuva-alalla päättyi Siniseen varjoon. Vaala sai työtarjouksen Suomi-Filmiltä ja otti sen vastaan. Rahallisesti Vaala ja Tugai eivät olleet elokuvistaan hyötyneet, vaan saivat lähes pelkästään arvokasta työkokemusta. Tugain äiti toivoi poikansa nyt lopettavan elokuvien parissa puuhastelun ja hankkivan itselleen opiskelupaikan. Opiskelu ei Tugaita kiinnostanut, vaan hän toivoi voivansa jatkaa elokuvien tekemistä.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 66-67

 Näyttelijänuran loppu 

Viimeisen näyttelijäsuorituksensa Tugai teki vuonna 1935 elokuvassa Sortuneita (Fredløs). Roolin elokuvaan hän sai sattumalta. Tugain ollessa viettämässä iltaa Helsingin pörssiravintolassa häntä lähestyi tanskalainen ohjaaja George Schnéevoigt, joka kysyi haluaisiko hän näytellä Norjan Lapissa kuvattavassa elokuvassa. Schnéevoigt oli kuullut Tugain olevan kielitaitoinen ja kokenut elokuvanäyttelijä. Palkkio roolista olisi huomattavasti suomalaista parempi.Tulio, T: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 67-68

Elokuvan kuvaukset aloitettiin Norjan Kirkkoniemessä, jonne saavuttiin Bergenistä alkaneen raskaan merimatkan jälkeen. Pian ohjaaja ilmoitti, että parempia kuvauspaikkoja oli löydetty Suomen puolelta, Petsamon Liinahamarista, jonne kuvausryhmä siirtyi jälleen meriteitse. Kuvauksissa oli omat kommelluksensa: rekvisiitaksi luvattua porotokkaa ei löytynyt mistään eikä myöskään eräässä kohtauksessa tarvittavaa susilaumaa. Välillä taas kuvaajat, talouspäällikkö ja ohjaaja jättivät koko näyttelijäjoukon oman onnensa nojaan.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 70-72

Joutoaikansa ikävystynyt näyttelijäseurue täytti juopottelulla. Eräissä illanistujaisissa Tugai kerskui, että hän suomalaisena voisi uida miten kylmässä vedessä tahansa. Hän todisti tämän hyppäämällä Jäämereen. Uiminen sujui aluksi hyvin, mutta rantaan pääsy ei onnistunut. Humalainen näyttelijäseurue ei pystynyt rannalta auttamaan ja tilanne näytti jo vaaralliselta. Tilannetta oli seurattu läheiseltä kalatehtaalta ja sieltä lähti veneseurue pelastamaan Tugaita.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 73

Kun Fennica-Filmin toiminta päättyi ja Tugain ja Vaalan tiet erosivat, Tugai oli jo pitkään halunnut siirtyä näyttelijästä ohjaajaksi.Nikula, J.: Polttava katse, s. 46 Hän oli kiinnostunut Johannes Linnankosken teoksista ja niiden dramaattisuudesta ja tietystä mystisyydestä. Hän näki niissä mahdollisuuden elokuviin, joiden kaltaisia ei Suomessa ollut ennen tehty.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 16, 77

 Ohjaajanuran alkuvuodet 

Teuvo Tulion ensimmäinen ohjaustyö oli vuonna 1936 ilmestynyt Taistelu Heikkilän talosta. Käsikirjoitus on tehty Johannes Linnankosken novellin pohjalta, joka on kuvaus avioliittohelvetistä. Suuren maatalon tytär ei saa solmia epäsäätyistä avioliittoa rengin kanssa, vaan hänet pakotetaan menemään naimisiin talollisen pojan kanssa. Mies paljastuu väkivaltaiseksi alkoholistiksi.Toiviainen, S.: Tuntematon Tulio, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 15

Oman tuotannon aloittaminen oli vaikeaa aikana, jolloin ei ollut taiteilija-apurahoja. Armas Willamon liiketoimet kärsivät lama-aikana eikä hän enää halunnut rahoittaa elokuvia. Rahoittajaksi löytyi tuolloisen Suomen elokuva-alan merkittävin mies, Abel Adams, joka oli aikoinaan muuttanut Rautalammilta Pohjois-Amerikkaan nimellä Aapeli Korhonen. Sopimus luonnosteltiin nopeasti: jos Tulion ensimmäinen elokuva menestyisi, löytyisi Adamsilta rahaa seuraavaankin.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 24-25

Elokuvan pääosissa olivat Pentti Viljanen, Matti Lehtelä ja Regina Linnanheimo. Regina Linnanheimon valintaa naispääosaan kritisoitiin; häntä pidettiin kokemattomana amatöörinä. Käsikirjoituksen tekivät Yrjö Kivimies, Tulio ja Linnanheimo. Heikkilän taloa kuvattiin Pornaisissa kesällä 1936. Syksyllä ei ollut studioita vapaana, joten sisäkuvat otettiin Vanhan Polin juhlasalissa. Elokuvan äänitys meni pilalle laboratoriossa sattuneen virheen vuoksi. Ääni oli kauttaaltaan niin krahiseva, ettei vuorosanoista saanut paikoin selvää. Taistelu Heikkilän talosta tuli teattereihin marraskuussa. Tulio ei ottanut osaa elokuvan ensi-iltaan.Nikula, J.: Polttava katse, s. 52–55 Elokuvan luultiin tuhoutuneen kokonaan Adams Filmin tulipalossa vuonna 1959, mutta Elokuva-arkistosta löytyi vuonna 2007 filmikela, jossa on katkelmat elokuvan alusta ja lopusta. Tulio teki elokuvasta uusintafilmatisoinnin vuonna 1947, naispääosassa jälleen Linnanheimo.Harri Römpötti:Artikkelin verkkoversio. Helsingin Sanomat 16.3.2007, s. C 1 (Internet Archive)Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa  Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 25

Regina Linnanheimo oli paitsi Tulion pitkäaikainen kollega, myös elinikäinen kumppani. Linnanheimo kävi Saksalaista koulua kuten Tuliokin, mutta varsinaisesti he tapasivat vasta Rakel Linnanheimon esitellessä heidät toisilleen. Tulio ja Vaala viettivät paljon aikaa Linnanheimon siskosten kanssa. Ystävysten kantapaikka oli Kluuvikadun Fazer. Tuliosta ja Linnanheimosta tuli vähitellen rakastavaisia, mutta he eivät koskaan avioituneet, menneet kihloihin tai edes asuneet yhdessä. Heidän suhteensa ei ollut kovinkaan yleisessä tiedossa, sillä he eivät julkisesti tunnustaneet tai virallistaneet sitä.Nikula, J.: Polttava katse, s. 25–27, 180–181

Ensimmäisen oman ohjauksen aikoihin sukunimi Tugai muuttui Tulioksi. Etunimeksi vakiintui Teuvo. Nimi Theodor oli ollut suomalaisille liian vaikea, ja Tuliota oli kutsuttu muun muassa Hoodoriksi ja Teutoriksi. Regina Linnanheimo sekä Tulion äiti käyttivät hänestä nimeä Fedja, venäläisen käytännön mukaisesti.Suni, A.: Fedja, ystävämme, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 159 Pian koko Tulion ystäväpiiri otti nimen käyttöön ja siitä lähtien kaikki, jotka tutustuivat häneen lähemmin, sanoivat häntä Fedjaksi.Nikula, J.: Polttava katse, s. 27

 Mies joka keksi heinäkasan 

Seuraavan elokuvansa Nuorena nukkunut Tulio sai valmiiksi vuonna 1937. Elokuva perustui Nobel-voittaja Frans Emil Sillanpään samannimiseen romaaniin. Tulio kävi tapaamassa Sillanpäätä saadakseen luvan filmatisoinnille ja kirjailija antoi lupansa. Hän jopa kirjoitti romaanin repliikit paremmin elokuvaan sopiviksi.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s.79

Tulio käytti elokuvassaan jälleen paljon amatöörinäyttelijöitä. Regina Linnanheimo näytteli naispääosan ja oli myös tekemässä käsikirjoitusta. Kuvauksia tehtiin paljon Laajasalossa, joka oli tuolloin vielä maaseutua. Ne keskeytyivät, kun läheisessä Vallisaaressa tapahtui räjähdys. Tulion kuvausryhmä sai sen jälkimainingit filmattua ja myi filmin uutiskatsauksiin.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s.80-81

Nuorena nukkunut aiheutti vanhoillisissa piireissä moraalisen närkästyksen aallon. Juuri tästä elokuvasta sai myös alkunsa suomalaisen elokuvan heinälato- ja heinäkasamyytti. Teuvo Tuliosta tuli ”mies joka keksi heinäkasan”. Elokuvassa kaksi nuorta rakastelee heinäkasassa, mitä ei ollut kotimaisessa elokuvassa aiemmin nähty. Lopulta sekä heinälato- että saunakohtausta lyhennettiin yhteensä noin kaksi minuuttia, ja Tulio oli raivoissaan siitä, mitä kutsui elokuvansa silpomiseksi. F. E. Sillanpää toisaalta puolusti elokuvaa, hänen mielestään rakkauskohtaukset olivat lyyrisen kauniita ja vastapainoa realismille. Myös arvostelijat kiittivät erityisesti Erik Blombergin kuvausta ja Linnanheimon suoritusta. Taloudellisesti elokuva tuotti hyvin, sillä monet halusivat nähdä mistä polemiikki johtui.Nikula, J.: Polttava katse, s. 69Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 83-85 Niin ikään Nuorena nukkuneen kaikkien kopioiden uskottiin tuhoutuneen Adams Filmin palossa, mutta vuonna 2015 siitä löytyi 20 minuutin katkelma Ranskan elokuva-arkistosta.

Kun kohu Nuorena nukkuneesta oli laantunut, Tulio työsti jo uutta elokuvaa, joka sai nimekseen Kiusaus. Pääosa käsikirjoitettiin Unto Salmiselle, joka oli tehnyt vaikuttavan roolityön teatterissa Raskolnikovina. Käsikirjoittajina olivat Tulion lisäksi jälleen Kivimies ja Linnanheimo. Elokuva kertoo nuoresta papista, jonka seurakunta on saaristossa. Pappi ei voi vastustaa kiusausta, vaan rakastuu naimisissa olevaan nuoreen naiseen.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 90 Elokuvan talvikohtaukset kuvattiin Helsingin edustan saarissa, kuten Särkässä ja Harakassa. Kesällä kuvattiin Tytärsaaressa, missä sumu ja sateet hidastivat kuvauksia. Ensi-iltansa elokuva sai vuonna 1938. Se ei ollut menestys, koska aihe ei kiinnostanut yleisöä. Tulion ja Abel Adamsin yhteistyö päättyi Kiusaukseen, sillä Adams kuoli kesällä 1938.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 95-97

 Tuottaja-ohjaajaksi  
Tulion ja Adamsin yhteistyö loppui kaikessa ystävyydessä, kirjallista sopimusta he eivät olleet koskaan edes tehneet. Adams oli tyytyväinen Tulioon ja lahjoitti hänelle suurehkon summan käteistä rahaa. Tulion mielessä oli pitkään ollut paluu Johannes Linnankosken aiheisiin ja hän päätti muuttaa elokuvaksi tämän romaanin Laulu tulipunaisesta kukasta. Se oli filmattu jo kahdesti Ruotsissa, mutta Suomessa tähän klassiseen Don Juan -aiheeseen ei ollut tartuttu.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa, Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 98

Saadakseen oikeuden tehdä elokuvan Tulio tarvitsi lakimiestä. Linnankosken perikunta oli myynyt romaanin elokuvaoikeudet Svensk Filmindustrille ilman aikarajoituksia. Yhtiö oli aluksi taipumaton antamaan lupaa elokuvan tekoon. Neuvottelujen jälkeen päädyttiin sopimukseen, että Tulio saa tehdä tarinasta suomenkielisen version, mutta ruotsinkielistä versiota tarinasta ei saa tehdä muualla kuin Ruotsissa.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, Teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s.98

Laulun tulipunaisesta kukasta käsikirjoittivat Tulio, Yrjö Kivimies ja Regina Linnanheimo, siirtäen romaanin tapahtumat 1890-luvulta nykyaikaan. Elokuvan alkuteksteissä käsikirjoittajana mainitaan ainoastaan Kivimies. Pääosissa olivat Rakel Linnanheimo ja Kaarlo ”Kille” Oksanen, jotka olivat näytelleet myös Nuorena nukkuneessa.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, Teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 99-100 Kuvausten loppupuolella tukinuittokohtaus aiheutti kuvauspaikkana toimineeseen jokeen valtavan suman. Suma piti räjäyttää dynamiitilla, mikä tuli erittäin kalliiksi. Laulu tulipunaisesta kukasta sai ensi-iltansa vuonna 1938. Se sai 730 000 katsojaa, ollen vuoden katsotuin kotimainen elokuva.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 101, 107-108

Koska Tulion kolme ensimmäistä elokuvaa ovat suurimmalta osaltaan kadonneet, Peter von Bagh pitää Laulua tulipunaisesta kukasta eräänlaisena Tulion taiteen alkumuottina. Henkilöt on esitetty aseteltuina pilvitaustaa vasten, ihmisten katseet ovat joko täynnä raivoa tai kiihkoa. Elokuvassa on syntiä, erotiikkaa, neitseellisyyttä, tunkkaisia moraali- ja säätyasetelmia sekä uskonnollisuutta. Perheidylliä symboloi koira ja erotiikkaa edustaa saunakamari, jossa nainen kisailee miehen kanssa tasa-arvoisena. Mies esiintyy uhoavana ja ylpeilevänä.von Bagh, P.: Viina, vittu ja virsikirja eli Hääyö jota meille ei annettu, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 203-204

Kun Tulio ja Eino Jurkka tapasivat kaupungilla sattumalta, Jurkka ehdotti Tuliolle ohjattavaksi elokuvaa suositun sarjakuvan, Vihtorin ja Klaaran, pohjalta. Jurkka oli esittänyt Vihtoria teatterissa ja hänestä tuli elokuvankin Vihtori. Klaaraa esitti Verna Piponius. Muissa rooleissa näyttelivät Nora Mäkinen, Turo Kartto, Kirsti Hurme, Tauno Majuri, Aku Peltonen ja Leo Lähteenmäki.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002 s. 112 Jotta sarjakuvamaiset piirteet, kuten talojen katoilla juokseminen säilyisivät, tarvittiin trikkikuvia. Suomesta ei kuitenkaan saanut trikkikuvaukseen tarvittavia laitteita, kuten taustaprojektoreita. Lisäksi vaarallisiin kohtauksiin palkattiin sijaisnäyttelijät. Vihtori ja Klaara sai ensi-iltansa vuonna 1939. Elokuva tuotti taloudellisesti hyvin, mutta Tulio päätti, ettei tee enää farsseja.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002 s. 112-118

 Sotavuodet  
Talvisodan alkupuolella Tulio oli rintamapalveluksessa. Hän ei joutunut kaikkein kiivaimpiin taisteluihin, mutta sai käsityksen siitä, millaista sota on. Huhtikuussa 1940 hänet määrättiin Helsinkiin kouluttamaan nostomiehiä ja kotiutettiin toukokuussa.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 119 Välirauhan aikana sai ensi-iltansa Unelma karjamajalla. Tulio oli talvisodan jälkeen sitä mieltä, että nyt kansa tarvitsee romantiikkaa. Kille Oksanen esitti miespääosan, mutta naispääosan esittäjän löytäminen oli vaikeaa. Rooliin valittiin Sirkka Salonen, joka oli vuoden 1938 Miss Suomi ja Miss Eurooppa. Käsikirjoitus perustui Henning Ohlsonin näytelmään.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 120-122

Seuraavaksi Tulio alkoi työstää Naisen taistelu -nimistä elokuvaa, jonka oli määrä olla uusintafilmatisointi Taistelu Heikkilän talosta -elokuvasta. Elokuvan naispääosaan valittiin Mirjami Kuosmanen ja miespääosaan Kille Oksanen. Elokuvan kuvaukset alkoivat vuoden 1941 alkupuolella, mutta keskeytyivät kesäkuussa 1941 jatkosodan sytyttyä. Elokuva jäi lopulta keskeneräiseksi ja sen tuotanto päättyi Oksasen kaaduttua sodassa lokakuussa 1941.Jutila, s. 49-53

Jatkosota keskeytti Tulion oman tuotannon neljäksi vuodeksi. Sotavuosistaan Tulio totesi, ettei niihin liittynyt mitään sankarillisuutta, vaan se oli pelkkää velvollisuuden täyttämistä. Sotapalveluksensa Tulio teki tiedotuskomppaniassa tk-kuvaajana.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 118 Hyökkäysvaiheen aikana hän joutui kuvausmatkalla vaaralliseen tilanteeseen, kun kuvausryhmä kohtasi suomalaisiin asepukuihin sonnustautuneen neuvostoliittolaisen tuhoamispartion. Tulion onnistui heittäytyä ojaan, mutta kaksi muuta suomalaista kaatui. Tapauksessa oli mukana aivan uskomatonta onnea: Tulio selvisi tilanteesta naarmuitta, mutta hänen puserossaan oli 35 luodinreikää. Puseroa säilytettiin pitkään studiolla, mutta se katosi luultavasti siivouksen yhteydessä. Toinen vaaratilanne syntyi, kun asemasotavaiheessa Tulio oli tekemässä neuvostosotilaille suunnattua propagandaa kaiutinautolla. Neuvostojoukot suuntasivat autoon tulen tykeillä ja auto tuhoutui. Kuljettaja kuoli, mutta Tulio selvisi ilman vammoja.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 131-132

Muuten asemasota oli tk-miehelle helppoa aikaa. Rintamamiehistä ja Itä-Karjalan oloista kirjoitettiin reportaaseja ja Tulio tapasi Olavi Paavolaisen ja Mannerheimin. Komppaniaan kuuluivat myös Unto Varjonen, Pekka Tiilikainen ja Martti Haavio.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 133

 Melodraaman vuodet  
Jatkosodan päätyttyä Tulio palasi elokuvien pariin. Raakafilmi oli säännösteltyä, kuten kaikki muukin tavara. Aluksi sitä luovutettiin vain niille, jotka olivat tehneet elokuvia sota-aikana. Tulio oli ollut rintamapalveluksessa, joten filmiä ei myyty hänelle. Annettiin vain epämääräisiä lupauksia, että sitä järjestyy myöhemmin.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 138-139

Tuotantoedellytysten tultua kuntoon Tulio ryhtyi tekemään elokuvaa Sellaisena kuin sinä minut halusit. Elokuva sai ensiesityksensä vuonna 1944. Käsikirjoituksen teki nimimerkki Filmimies, eli Nisse Hirn. Pääosan esittäjäksi löytyi Svenska Teaternin näyttelijä Marie-Louise Fock, joka ei kuitenkaan puhunut suomea. Hänellä oli kova työ repliikkien opiskelemisessa ja ruotsalainen korostus kuuluu hänen puheessaan.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 139-140 Elokuvan juonena on viattoman naisen pettyminen rakkauteen, moraalinen alamäki ja turmeltuminen. Vastaavaa juonikuviota toistetaan myös seuraavissa Tulion elokuvissa: aluksi viattomuus, ihastuminen ja rakastuminen, uusi rakkaus ja pettyminen, sitten kuvaan astuu alkoholi ja syöksykierre on valmis.Tulio, Teuvo: Elämäni ja elokuvani. Teoksessa  Sellaisena kuin sinä minut halusit oli Tulion ensimmäinen melodraama. Se on tyylilajina ollut kulturelleina itseään pitävien henkilöiden halveksima. Se on kaukana realismista ja sitä on pidetty naisten elokuva-lajina.Varjola, M.: Tulion näkemys ja merkitys, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 188

Seuraavaa elokuvaa ryhdyttiin työstämään Aleksandr Puškinin novellin Postimestari ja hänen tyttärensä pohjalta. Se kertoo nuoren naisen turmeltumisesta, kuten edellinenkin elokuva. Käsikirjoittajana oli jälleen Filmimies eli Nisse Hirn. Pääosan esitti Regina Linnanheimo, joka palasi Tulion yhteistyökumppaniksi vuosien tauon jälkeen.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 146-148 Uusi elokuva sai nimen Rakkauden risti ja valmistui keväällä 1946.Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 150 Rakkauden ristiä voi pitää tietyllä tapaa Tulion melodraamojen huipentumana. Kaupungin ja saariston olot esitetään kärjistetysti, nainen on nuoruudessaan patriarkan vankina ja turmeltuu miesten houkutusten uhrina. Ruotsissa elokuva sensuroitiin.Qvist, P. O.: Rakkauden risti, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 361, 370–372 Niin ikään keväällä 1946 sai ensi-iltansa Linnanheimon tähdittämä Levoton veri, joka on vimmainen kuvaus mielenterveytensä menettävästä perheenäidistä. Elokuvan suora eroottisuus kuohutti moraalinvartijoita.Nikula, J.: Polttava katse, s. 126Tulio, T.: Elämäni ja elokuvani, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 150–151

Tuotantokustannukset Tulio sai pidettyä alhaisina tekemällä mahdollisimman paljon itse. Hän ohjasi, kuvasi ja leikkasi. Hän oli mukana lavasteiden rakentamisessa ja toimi tarvittaessa myös juoksupoikana. Melodraamojen tuotto oli vaihteleva, mutta yksikään ei tuottanut tappiota.

Vuonna 1947 Tulio tapasi Paramount Picturesin johtaja Adolph Zukorin. Nähtyään pari Tulion elokuvaa Zukor kutsui hänet Hollywoodiin ohjaamaan elokuvan Paramountille. Pian syntyikin sopimus elokuvasta, johon Tulio teki käsikirjoituksen. Eri vaiheiden jälkeen sopimus kuitenkin peruttiin, kun tuottaja Carl P. York yllättäen kuoli. Samana vuonna valmistui Intohimon vallassa, joka oli uusi laitos kymmenen vuoden takaisesta Heikkilän talosta. Siinä mies joutuu katselemaan sivusta, kuinka hänen rakastamansa naisen elämä tuhoutuu alkoholisoituneen ja pelihimoisen miehen kanssa. Patriarkaatti on elokuvassa kahle myös miehelle.Kuuskoski, M-T.: Melodraaman tuolle puolen- Tulion modernismi ja sen johtomotiivit, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 311

Tulio alkoi muutenkin kierrättää vanhoja ideoitaan. Hornankoski, joka valmistui vuonna 1949, sisältää samat teemat kuin edellinen elokuva ja lisää siihen vielä elokuvan Unelma karjamajalla tunnetuimmat dialogit. Muun muassa aiempien elokuvien koskenlaskukohtauksia toistetaan uudelleen ja kerronta alleviivaa tapahtumia. Elokuva kuvattiin myös ruotsiksi nimellä Forsfararna. Suomenkielisen version ohjaajaksi on alkuteksteissä merkitty Roland af Hällström, mutta käytännössä Tulio ohjasi molemmat. Elokuvaa pidettiin sen ilmestyessä parodiana.Alanen, A.: Tulio ja Linnankoski, teoksessa, Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 260

 Salakuljetustapaus 
Kesällä 1947 Tulio jäi kiinni yrityksestä salakuljettaa Ruotsista Suomeen 582 paria nailonsukkia. Oikeudessa selitettiin hänen tarvitsevan sukat uutta elokuvaansa varten, ja hänet tuomittiin lopulta sakkoihin. Koska kyseessä oli juuri Teuvo Tulio, juttu alkoi paisua ja pian kerrottiin hänen yrittäneen tuoda ensin 5 000 ja sitten 10 000 paria sukkia. Alkoi myös liikkua tarinoita, että Tulio olisi salakuljettanut sukkien sijaan kultaharkkoja. Toisessa versiossa kulta oli korvattu Tulion äidille kuuluneilla jalokivillä, jotka joko katosivat mereen tai päätyivät Regina Linnanheimon haltuun.Nikula, J.: Polttava katse, s. 150–151

 Uudistuminen  
Kolmen vuoden tauon jälkeen ilmestyi Regina Linnanheimon käsikirjoittama ja tähdittämä Rikollinen nainen (1952). Linnanheimon käsikirjoituksen on myöhemmin nähty sisältävän feminististä sanomaa.Varjola, M.: Tulion näkemys ja merkitys, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 193 Kyseessä on vimmainen kritiikki porvarillisen elämän illuusioita kohtaan ja elokuva toistaa teesiä siitä, kuinka avioliitto on naiselle vankila. Elokuvan kuvat olivat aikansa Suomessa ainutlaatuisia; se alkaa kuvalla vankilan seinästä ja käsiraudoista, mutta muistuttaa tyylilajiltaan operettia.Kuuskoski, M.-T.: Melodraaman tuolle puolen, Tulion modernismi ja sen johtomotiivit, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antolgia, 2002, 335-337

Vuonna 1953 kuvattiin toisinto Levottomasta verestä nimellä Mustasukkaisuus. Elokuva on täynnä toistoja ja lainauksia kaikista Tulion elokuvista Vihtoria ja Klaaraa lukuun ottamatta.Kuuskoski, M-T.: Melodraaman tuolle puolen - Tulion modernismi ja sen johtomotiivit, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 340 Elokuvaa ei pidetty kovin onnistuneena. Samana vuonna Tulion suunnitelmat oman elokuvateatterin avaamisesta kaatuivat.Nikula, J.: Polttava katse, s. 192

Tulion viimeisen merkittävän elokuvan Olet mennyt minun vereeni kuvaukset aloitettiin vuonna 1953, mutta ne saatiin valmiiksi vasta puolitoista vuotta myöhemmin. Naispääosan esitti Regina Linnanheimo ja hän teki myös elokuvan käsikirjoituksen nimimerkin Arel suojista. Ensi-iltansa se sai vuonna 1956 ja sen yleisö- ja arvostelumenestys oli kaikkia edellisiä heikompi.von Bagh, P.: Viina, vittu ja virsikirja eli Hääyö, jota meille ei annettu, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 219

Kyseessä on kuitenkin merkittävä työ, jota nykyään pidetään ohjaajansa aliarvostetuimpana.von Bagh, P.: Vittu, viina ja virsikirja eli Hääyö jota meille ei annettu, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 219 Elokuvasta on häivytetty kaikki turhat yhteiskunnalliset elementit. Se kertoo köyhän perheen tytön moraalisen alamäen hänen omasta näkökulmastaan ja hänen oma äänensä toimii kertojana. Elokuvassa kaikki asiat kääntyvät julmasti päähenkilöä vastaan, ja lopulta alkoholi toimii rakkauden korvikkeena.Kuuskoski, M-T.: Melodraaman tuolle puolen - Tulion modernismi ja sen johtomotiivit, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 347-348

Regina Linnanheimo teki elokuvassa viimeisen näyttelijäsuorituksensa. Tässä hänen suorituksensa liikkuu tyylilajista toiseen. Kukaan toinen suomalainen naisnäyttelijä ei tuona aikana pystynyt vastaavaan. Toisena tärkeänä elementtinä on Tauno Marttisen musiikki, joka muuttuu sitä atonaalisemmaksi, mitä pidemmälle päähenkilön alkoholismi etenee.von Bagh, P.: Viina, vittu ja virsikirja eli Hääyö jota meille ei annettu, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 220Kuuskoski, M-T.: Melodraaman tuolle puolen - Tulion modernismi ja sen johtomotiivit, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 348, 350

Tulio ja Linnanheimo tekivät sodan jälkeen yhdessä seitsemän elokuvaa. Kaikista kuvattiin myös ruotsinkieliset versiot. Kahdeksaskin elokuva oli työn alla. Linnanheimon kirjoittamaa tarinaa Lapista ehdittiin kuvata kaksi viikkoa Saanatunturilla, mutta työ jäi kesken.Nikula, J.: Polttava katse, s. 201

1950-luvun puolivälissä Tulion ura elokuvaohjaajana oli käytännössä ohi. Hän menetti yleisönsä. Hänen elokuvansa eivät sopineet yhteen tuolloin vallinneiden elokuva-alan virtausten eikä taidekäsitysten kanssa. Tulion jäämistöstä löydettyjen papereiden pohjalta tiedetään hänen suunnitelleen Laulun tulipunaisesta kukasta uusintafilmatisointia ja Minna Canthin Työmiehen vaimon filmatisointia.von Bagh, P.: Vittu viina ja virsikirja eli hääyö jota meille ei annettu, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 221Toiviainen, S.: Tuntematon Tulio, teoksessa Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 18

 Viimeiset elokuvat 
Aikansa kohujulkkis, Tabe Slioor, julkaisi muistelmansa vuonna 1962. Aiheesta päätettiin tehdä elokuva ja ohjaajaksi palkattiin Tulio. Elokuva, joka sai nimekseen Se alkoi omenasta, kohtasi monia vaikeuksia. Pääosan esittäjän oikkuilun vuoksi kuvaukset keskeytettiin, Elokuvatarkastamo kielsi sen hyvien tapojen vastaisena ja koska sillä oli yhteyksiä todellisuuteen, se herätti kovan julkisen polemiikin. Elokuvaa saatiin valmiiksi vain 37 minuuttia kestävä pätkä, joka päätettiin julkaista. Tulio sanoutui tekeleestä irti eikä hänen nimeään näytetä alkuteksteissä.Toiviainen, S.: Tuntematon Tulio, teoksessa Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 20

Tulion viimeinen ohjaus oli vuonna 1973 valmistunut Sensuela, joka sai Suomessa K-18-ikärajan. Vuonna 1983 hänet palkittiin Veteraani-Jussilla, joka on hänen ainoa elokuva-alan palkintonsa. Vuonna 2006 hänen elokuviaan julkaistiin ensimmäistä kertaa DVD:nä. Sarjaan kuuluu 12 DVD:tä, julkaisijoina olivat Suomen elokuva-arkisto ja Finnkino.

 Elokuvauran jälkeen 
Uransa päätyttyä Tulio eli poissa julkisuudesta. Hän ei sallinut nimeään laitettavan asuntojensa ovien nimitauluihin. Hän ilmoitti osoitteekseen poste restante, eikä edes pankki tiennyt hänen osoitettaan. Hänen läheisimmät ystävänsä kuitenkin tiesivät, mistä hänen kolmesta asunnostaan hänet voisi tavoittaa. Jotkut väittivät Tulion muuttaneen pysyvästi Espanjaan, sillä hänen terveytensä ei enää kestänyt Suomen pitkiä ja kylmiä talvia. 1970- ja 80-luvuilla hän asuikin pitkiä aikoja Espanjan Fuengirolassa ja Torremolinoksessa, mutta hänellä oli koko ajan asunto myös Helsingissä.Suni, A.: Fedja, ystävämme, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 163Nikula, Jaana: Polttava katse, s. 230

Tulion ja Linnanheimon yhteisiä elokuvia esitettiin 1980-luvun alussa televisiossa ja vastaanotto oli myönteinen. Heidät kummatkin nostettiin kulttiasemaan. Tuolloinen nuoreen polveen kuulunut ohjaaja Aki Kaurismäki ilmoitti pitävänsä Tuliota esikuvanaan, mikä sai hymyn nousemaan vanhan ohjaajan huulille.Suni, A.: Fedja, ystävämme, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 164Nikula, J.: Regina Linnanheimon ja Teuvo Tulion yhteistyö, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 179

 Viimeiset vuodet 
Elokuviensa uuden tulemisen myötä Tulio kieltäytyi haastatteluista ja kaikesta julkisuudesta. Hänen väitettiin elävän erakkona ja ihmisvihaajana tuntemattomassa osoitteessa. Todellisuudessa hän ei ollut sen erakoituneempi kuin Regina Linnanheimokaan. Hän kävi usein elokuvissa ja vietti aikaa läheisten ystäviensä, kuten Rakel Linnanheimon ja Annikki Sunin kanssa.

Latviaan Tulio ei koskaan palannut, sillä ei halunnut vierailla siellä neuvostomiehityksen aikana. Latvian vapautuminen kiinnosti häntä, mutta sairaasta Regina Linnanheimosta huolehtiminen esti matkasuunnitelmat. Myöhemmin hänen oma terveytensä ei olisi kestänyt matkaa. Tulio arveli perineensä Riiassa taloja, sillä eno Dominiks, jolla ei ollut omia lapsia, oli omistanut siellä taloja.Suni, A.: Fedja, ystävämme, teoksessa Toiviainen, S.: Tulio, levottoman veren antologia, 2002, s. 160–163

Elämänsä kaksi viimeistä vuotta Tulio vietti sairaalassa. Hän kärsi tuolloin selkävaivoista ja muistisairaudesta, ja hänen näkönsä oli heikentynyt.

Tulio on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.

 Perintö 
Kansallisen audiovisuaalisen arkiston Helsingissä sijaitseva Kino Tulio -elokuvateatteri on nimetty Teuvo Tulion mukaan.

 Filmografia 
Elokuvaroolit

 Vuosi Elokuva Rooli Ohjaaja Tuotantoyhtiö 1929  Mustat silmät  mustalaispäällikkö Eb-Anzio   Valentin Vaala  Fennica-Filmi   Mustalaishurmaaja  Manjardo  Valentin Vaala  Fennica-Filmi 1931  Laveata tietä  Antti Larto alias Anton Lardozo  Fennica-Filmi Erämaan turvissa  lappalainen  Friedrich von Maydell, Kalle Kaarna  Sarastus Oy 1933  Sininen varjo  Joel Orma / ”Sininen overall”  Valentin Vaala  Fennica-Filmi 1935  Sortuneita (Fredlös)  Paavo  George Schnéevoigt   Nordisk Tonefilm/Nordisk Films Kompagni

Ohjaukset
 Vuosi Elokuva Tuotantoyhtiö Huomioitavaa 1936  Taistelu Heikkilän talosta  Adams Filmi   Tuhoutunut lukuun ottamatta katkelmia elokuvan alusta ja lopusta. 1937  Nuorena nukkunut  Adams Filmi  Tuhoutunut lukuun ottamatta noin 20-minuuttista esityskopion osaa 3/5.Elokuvasta on tehty samanaikaisesti ruotsinkielinen rinnakkaisversio Silja. 1938  Kiusaus  Adams Filmi  Tuhoutunut. 1938  Laulu tulipunaisesta kukasta  Teuvo Tulio  1939  Vihtori ja Klaara  Tarmo-Filmi  1940  Unelma karjamajalla  Tarmo-Filmi  1944  Sellaisena kuin sinä minut halusit  Filmo  Elokuvasta on tehty samanaikaisesti ruotsinkielinen rinnakkaisversio Sådan du ville ha mig. 1946  Rakkauden risti  Teuvo Tulio  Elokuvasta on tehty samanaikaisesti ruotsinkielinen rinnakkaisversio Kärlekens kors.Jussi-palkinnot 1946: paras naispääosa Regina Linnanheimo. 1946  Levoton veri  Teuvo Tulio  Elokuvasta on tehty samanaikaisesti ruotsinkielinen rinnakkaisversio Oroligt blod.Jussi-palkinnot 1946: paras naispääosa Regina Linnanheimo. 1947  Intohimon vallassa  Teuvo Tulio  Elokuvasta on tehty samanaikaisesti ruotsinkielinen rinnakkaisversio Olof - forsfararen. 1949  Hornankoski  Fenno-Filmi  Elokuvasta on tehty samanaikaisesti ruotsinkielinen rinnakkaisversio Forsfararna. 1951  Rikollinen nainen  Teuvo Tulio  1953  Mustasukkaisuus  Teuvo Tulio  Uusintaversio Tulion vuoden 1946 elokuvasta Levoton veri. Elokuvasta on tehty samanaikaisesti ruotsinkielinen rinnakkaisversio Kvinnorna på Forsgården. 1956  Olet mennyt minun vereeni  Teuvo Tulio  1962  Se alkoi omenasta  Mainoselokuva  Elokuva jäi Tuliolta keskeneräiseksi ja sitä täydennettiin myöhemmin Esko Töyrin ohjaamilla lisäkohtauksilla. 1973  Sensuela  Teuvo Tulio 

Leikkaukset
 Vuosi Elokuva Tuotantoyhtiö 1938  Laulu tulipunaisesta kukasta  Teuvo Tulio 1946  Rakkauden risti  Teuvo Tulio 1946  Levoton veri  Teuvo Tulio 1947  Olof - forsfararen  Teuvo Tulio 1947  Intohimon vallassa  Teuvo Tulio 1949  Forsfararna  Fenno-Filmi 1949  Hornankoski  Fenno-Filmi 1951  Rikollinen nainen  Teuvo Tulio 1952  Radio tulee hulluksi  Teuvo Tulio 1953  Mustasukkaisuus  Teuvo Tulio 1953  Kvinnorna på Forsgården  Teuvo Tulio 1956  Olet mennyt minun vereeni  Teuvo Tulio 1973  Sensuela  Teuvo Tulio

Lähteet







Viitteet

 Kirjallisuutta 
 Peltoniemi, Juhani: ”Lyhyt sanasto Teuvo Tulion elokuvien symboliikkaan”. Filmihullu 6/2019.

 Aiheesta muualla 


 Suomalaiset elokuvaohjaajat 3: Teuvo Tulio . Elokuvauutiset.fi.
 Tuliko Teuvo Tuliosta kultti? Ylen Elävä arkisto.

Luokka:Suomalaiset elokuvaohjaajat
Luokka:Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Luokka:Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Luokka:Suomalaiset elokuvaleikkaajat
Luokka:Jussi-palkinnon saajat
Luokka:Vuonna 1912 syntyneet
Luokka:Vuonna 2000 kuolleet