Suomen väestö

Suomen väestö koostuu Suomen asukkaista, joiden määrä, eli Suomen väkiluku, oli 31. joulukuuta 2025 kaikkiaan 5 656 900 henkilöä. Pääosa väestöstä on etnisesti suomalaisia. Väestöstä 84,9 prosenttia puhui vuoden 2023 lopussa äidinkielenään suomea ja 5,1 prosenttia ruotsia. Vieraskielisten osuus väestöstä oli 10,0 prosenttia ja ulkomaalaistaustaisten 10,2 prosenttia. Samaan aikaan maassa asui noin 373 000 ulkomaan kansalaista, ja heidän osuutensa väestöstä oli 6,7  prosenttia. Reaaliaikainen väkiluku sivulta https://dvv.fi Suurimmat ulkomaalaisten ryhmät olivat virolaiset, venäläiset, ukrainalaiset sekä irakilaiset.

Suomi on yksi Euroopan harvimmin asutuista maista; väestötiheys on suhteellisen alhainen, noin 18 ihmistä neliökilometrillä. Väestö on jakaantunut maantieteellisesti hyvin epätasaisesti – suurin osa väestöstä elää rannikon tuntumassa, maan etelä- ja lounaisosissa. Yli miljoona henkeä asuu pääkaupunkiseudulla. Lapissa asuu keskimäärin vain kaksi ihmistä neliökilometrillä.

Suomi on uskonnon ja äidinkielen suhteen varsin homogeeninen maa, sillä 84,9 prosenttia maan kansalaisista on suomenkielisiä ja 63,6 prosenttia kuuluu evankelisluterilaiseen kirkkoon. Suurimman kielivähemmistön muodostavat suomenruotsalaiset, joita asuu etenkin Uudellamaalla, Ahvenanmaalla, Turun saaristossa ja Pohjanmaan rannikolla.

Suomen väestö on verrattain korkeasti koulutettua. Vuonna 2024 Suomen 15 vuotta täyttäneestä väestöstä 75,1 prosenttia oli suorittanut jonkin peruskoulun jälkeisen tutkinnon.

MääräVuosiVäestö yhteensä5 656 90012/2025Väestö (miehet)2 802 08312/2025Väestö (naiset)2 854 817Kokonaishedelmällisyysluku1,302025Kaupungistumisaste87,2 %2023

 Väestön rakenne 
pienoiskuva|Suomen väestöpyramidi 2020.
Vuoden 2025 lopussa Suomessa oli yhteensä 5 656 900 asukasta, joista 2 802 083 oli miehiä ja 2 854 817 naisia. Väkiluku kasvoi 20 929 henkilöllä. Elävänä syntyneitä oli 45 835, kuolleita 59 030, uusia maahanmuuttajia 50 060 ja maastamuuttajia 15 208. Suomen kansalaisuuden sai vuonna 2023 yhteensä 13 077 henkeä.

Suomen suuret ikäluokat ovat vuosina 1945–1949 syntyneitä. Tuolloin syntyi vuosittain yli 100 000 lasta. Seuraavien viidenkymmenen vuoden aikana Suomen väestörakenne muuttuu ennusteiden mukaan merkittävästi. Vuoden 2021 väestöennusteen mukaan 65 vuotta täyttäneitä on vuonna 2070 jo 32,8 prosenttia väestöstä, kun vastaava väestöosuus vuoden 2025 joulukuussa oli 23,8 prosenttia.

 Asuinpaikat ja asumismuodot 
Väestötiheys on Suomessa korkeinta Uudellamaalla: 188,4 henkilöä neliökilometrillä. Matalinta väestötiheys on Lapin maakunnassa, vain 1,9 henkilöä neliökilometrillä.

Omakotitaloissa asuu 49 prosenttia suomalaisista. Noin 1,3 miljoonaa henkeä asuu yksin. Vuosina 1992–2002 yksin asuvien määrä kaksinkertaistui. Liki puolessa Suomen asuinrakennuksista asuu vain yksi ihminen. Yksinasuvilla on muuta väestöä alempi tulotaso, joka selittyy sillä, että yksinasuvat ovat usein opiskelijoita tai eläkeläisiä. Kaikki yksin asuvat eivät kuitenkaan ole pienituloisia, sillä moni keski-iässä oleva ja työssäkäyvä asuu yksin. Näin ollen yksin asuvista ei voi puhua yhtenä ryhmänä.

 Taajamat 

Vuoden 2022 lopussa 86,9 prosenttia väestöstä asui taajamissa. Taajamia oli yhteensä 705, ja niiden maapinta-ala oli yhteensä 6 949,92 neliökilometriä. Yli viisi kuudesta suomalaisesta asui siis alueella, joka on ainoastaan 2,3 prosenttia koko maan maapinta-alasta.

 Suurimmat kaupungit 

Suomessa on yhdeksän yli sadantuhannen asukkaan kaupunkia. Kuudesta yli 200 000 asukkaan kaupungista kolme, Helsinki, Espoo ja Vantaa, muodostavat noin 1,3 miljoonan asukkaan pääkaupunkiseudun.

+Suomen 10 suurinta kaupunkia 2025 Kaupunki Väkiluku 31.12.2025 Muutos 2025 (%)Helsinki  695 526 1,60Espoo  326 280 1,64Tampere  263 526 1,22Vantaa  253 314  0,76Oulu  217 556  0,63Turku  209 809  1,83Jyväskylä  149 967  0,47Kuopio 126 626  0,76Lahti 121 890  0,42Pori  83 044  -0,33

 Kieliryhmät 

 Kielten asema 

pienoiskuva|Vaalealla värillä yksikielisesti suomenkieliset kunnat, rannikon kaksikieliset kunnat turkoosilla (suomi enemmistökielenä) ja sinisellä (ruotsi enemmistökielenä) sekä yksikielisesti ruotsinkielinen Ahvenanmaa tummansinisellä. Punaisella kunnat, joissa saamelaiskielillä on virallinen asema.
Suomen kansalliskieliä ovat suomi ja ruotsi. Kansalliskieliä on oikeus käyttää valtion ja kaksikielisten kuntien viranomaisten kanssa asioidessa. Saamenkielisillä on oikeus käyttää saamen kieltä tuomioistuimissa sekä asioidessaan saamelaisalueen viranomaisten ja eräiden valtion viranomaisten kanssa.

Suomen kielilain mukaan kunnat voivat olla yksi- tai kaksikielisiä – määritelmä riippuu kielten puhujamääristä kunnassa. Useimmat kunnat ovat yksikielisesti suomenkielisiä, ja kaikissa manner-Suomen kunnissa suomi on vähintään toisena virallisena kielenä. Vuoteen 2014 asti manner-Suomessa oli kolme yksikielisesti ruotsinkielistä kuntaa, mutta valtionosuusjärjestelmän muutosten rohkaisemana nämäkin kunnat muuttuivat kaksikielisiksi. Ahvenanmaan itsehallintolain mukaan kaikki ahvenanmaalaiset kunnat ovat ruotsinkielisiä, vaikka Ahvenanmaalla asuvista äidinkieleltään suomenkielisiä oli vajaat 5 prosenttia vuonna 2023.

Suomenkieliset
Suomessa puhuttava suomi jakautuu useisiin murteisiin. Niiden pääryhmät ovat itä- ja länsimurteet. Ne voi erottaa toisistaan kirjakielen d:n avulla: länsimurteissa sen korvaa r tai l.

Suomen kielen puhujamäärä oli suurimmillaan vuonna 2013 ja vuoteen 2022 se laski noin 90 000 hengellä.

Suomenruotsalaiset

Suurin osa Suomen ruotsinkielisistä asuu Uudellamaalla ja Pohjanmaan rannikolla, Ahvenanmaalla sekä Varsinais-Suomessa. Esimerkiksi Pohjanmaalla sijaitsevan Luodon – ruotsiksi Larsmon – kunnassa asukkaista 92 prosenttia on ruotsinkielisiä. Vuonna 2014 vieraskielisten määrä ylitti ruotsinkielisten määrän Suomessa.

Muut viralliset kielivähemmistöt
Suomen laissa mainitut kielivähemmistöt ovat suomenruotsalaisten lisäksi saamelaiset, karjalaiset, romanit ja viittomakieliset. Suomessa käytetään sekä suomalaista viittomakieltä että suomenruotsalaista viittomakieltä. Vuoden 2021 väestötilaston mukaan saamenkielisiä oli 2 023. Romanien lukumäärää ei voi arvioida kielitiedoista, koska useimpien romanien äidinkieleksi on merkitty suomi tai ruotsi.

Venäjänkieliset
Venäjänkielisistä erotetaan joskus omaksi ryhmäkseen niin sanotut vanhavenäläiset eli niiden venäläissukujen edustajat, jotka ovat asuneet Suomessa useiden sukupolvien ajan. Suomen Venäjänkielisten Yhdistysten Liitto on arvostellut jakoa vanhavenäläisiin ja uusvenäläisiin perusteettomana ja harhaanjohtavana, sillä näillä käsitteillä ei ole selkeitä määritelmiä. THL arvioi vuonna 2012 Suomen 62 554 venäjänkielisestä vanhavenäläisiin kuuluvan noin 5 000.

Tilastokeskuksen mukaan liki puolet Suomen venäjänkielisistä on Inkerin alueen suomalaisia eli inkeriläisiä tai suomensukuisten kansojen edustajia. Näin on siksi, että inkeriläisiä on pakolla venäläistetty Neuvostoliitossa ja Venäjällä, josta he ovat muuttaneet Suomeen.

Vuoden 2021 lopussa Uudenmaan, Varsinais-Suomen, Pohjanmaan, Keski-Pohjanmaan ja Ahvenanmaan maakunnissa ruotsinkielisiä oli enemmän kuin venäjänkielisiä. Muissa maakunnissa asui enemmän venäjän- kuin ruotsinkielisiä.

Etnisyys ja kansalaisuus
Etniset ryhmät
Suomessa ei tilastoida etniseen ryhmään kuulumista, mutta väestötilastossa on eräitä etnistä taustaa kuvaavia muuttujia, kuten äidinkieli ja syntymämaa. Kansainvälisen väestölaskentasuosituksen mukaan etnisyys perustuu etnisen ryhmän omaan käsitykseen historiallisesta ja alueellisesta tai valtiollisesta alkuperästä, ja etnisyystiedon tulisi aina perustua henkilön omaan ilmoitukseen. Koska Suomessa väestölaskenta tehdään rekistereiden pohjalta, Suomi ei voi tuottaa virallista tilastoa etnisistä ryhmistä.

Suomessa on selvitetty etnistä taustaa viimeksi vuoden 1970 väestönlaskennassa, jolloin laskettiin romanien ja saamelaisten määrä. Silloin saamelaisena pidettiin henkilöä, jonka ensiksi oppima kieli oli saame. Tämän lisäksi saamelaisiksi luettiin ne, joiden vanhemmista tai isovanhemmista jollakin ”on tai on ollut saamenkieli ensimmäisenä kielenään”. Lisäksi tutkimuksessa hyväksyttiin saamelaisiksi joitakin ”yleisen käsityksen mukaan saamelaisia henkilöitä”, vaikka yksikään vanhemmista tai isovanhemmista ei ollut saamenkielinen. Näillä perusteilla saamelaisia oli vuonna 1970 kaikkiaan 3 936.

1990-luvun puolivälissä tehtyjen arvioiden mukaan saamelaisia oli noin 5 800, romaneja 6 000–7 000, juutalaisia 1 400 ja tataareja noin 900. Arvio saamelaisten määrästä poikkeaa selvästi Tilastokeskusken lukemista (yllä), muista ryhmistä ei ole Tilastokeskuksen arvioita. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen vuonna 2015 julkaiseman arvion mukaan romaneja oli 10 000–12 000, saamelaisia noin 6 000–10 000 ja tataareja noin 900.

Ulkomaalaiset
Vuonna 2022 Suomessa asui 323 686 ihmistä, joilla oli jonkun muun maan kansalaisuus kuin Suomen. Heistä 16 prosenttia oli virolaisia ja 10 prosenttia venäläisiä. Yli viisituhatta kansalaista oli Irakista, Kiinasta, Ruotsista, Thaimaasta, Intiasta, Afganistanista, Syyriasta, Somaliasta, Vietnamista, Turkista ja Ukrainasta. Suomen kansalaisuuden vuonna 2019 saaneiden kansallisuuksista yleisimmät olivat Venäjä, Viro, Irak, Somalia ja Afganistan. Vuonna 1997 syntyneistä Suomessa asuvista nuorista aikuisista noin 7 prosentilla toinen tai molemmat vanhemmista olivat syntyneet ulkomailla. Marraskuussa 2020 julkaistun tutkimuksen mukaan 0–17-vuotiaista lapsista joka kymmenes oli ulkomaalaistaustainen. 2020-luvulle tultaessa pääkaupunkiseudulla 30–34-vuotiaista jo joka neljäs oli ulkomaalaistaustainen.

Suomeen muuttaneiden määrä on yltänyt uuteen ennätykseen 2000-luvulla vuosina 2004–2008 (20 333, 21 355, 22 451, 26 029, 29 100 henkeä), vuosina 2011–2013 (29 500, 31 280, 31 941 henkeä), vuonna 2016 (34 905 henkeä) ja vuonna 2021 (36 364 henkeä). Vuosina 2010–2019 nettomuutto Suomeen oli 153 602 muuttoa.

Ulkomailta muutti Suomeen vuoden 2022 aikana 48 086 henkeä, eli määrä on Tilastokeskuksen mittaushistorian korkein. Vuoden 2022 lopussa Suomessa asui hieman alle 6 000 alle 1-vuotiasta maahanmuuttajataustaista, kun suomalaistaustaisten alle 1-vuotiaiden määrä oli hieman alle 40 000.

Suurimmat maahanmuuttajaryhmät Suomessa (luvut perustuvat kansalaisuuteen, syntymämaahaan ja syntyperään, ja mukana on sekä Tilastokeskuksen että Yhdistyneiden kansakuntien tuottamia tilastointeja):Tilastokeskus International migrant stock: The 2017 revision. UN.org.
  1,52 prosenttia (83 675)
 Ukrainalaiset (> 70 000)
  0,95 prosenttia (52 424)
  0,77 prosenttia (42 210)
  0,60 prosenttia (32 778)
  0,36 prosenttia (19 807)
  0,22 prosenttia (12 229)
  0,21 prosenttia (11 814)
  0,21 prosenttia (11 553)
  0,20 prosenttia (10 817)
  0,16 prosenttia (8 963)
  0,16 prosenttia (8 930)
  0,16 prosenttia (8 918)
  0,15 prosenttia (8 434)
  0,15 prosenttia (8 114)
  0,13 prosenttia (7 055)
  0,13 prosenttia (7 010)
  0,11 prosenttia (6 232)
  0,11 prosenttia (5 951)
  0,10 prosenttia (5 180)

 Uskonnot 

Suomalaisista kuului evankelisluterilaiseen kirkkoon 65,2 prosenttia vuonna 2022. Ortodokseja oli 1,1 prosenttia. Luterilaisten määrä on laskenut kasvavalla vauhdilla: vuonna 1900 luterilaisia oli 98 prosenttia, vuonna 1950 heitä oli 95 prosenttia ja vuonna 2000 enää 85 prosenttia. Ortodoksien osuus on pysynyt samana 1990-luvulta asti. Kirkkoon kuuluvista suomalaisista kuusi prosenttia käy kirkossa vähintään kerran kuukaudessa. Kirkossa käyminen on vähentynyt 2000-luvulla.

Kolmanneksi suurin uskonnollinen ryhmä on helluntaiherätys, johon kuuluu noin 45 000 jäsentä ja joka on siten Suomen vapaakristillisistä yhteisöistä suurin.Helluntailiike on selvästi tienhaarassa Ristin Voitto, 13/2016 Perinteisesti Suomen helluntaiherätys on toiminut yhdistyspohjaisena, eikä siksi näy uskonnollisten yhdyskuntien jäsenmääriä vertailevissa tilastoissa. Vuonna 2002 helluntailaisille rekisteröitiin uskonnollinen yhdyskunta, Suomen Helluntaikirkko, mutta siihen kuuluu edelleen vain vähemmistö helluntailaisista.

Rekisteröityneet yli tuhannen jäsenen uskonnolliset yhdyskunnat vuoden 2018 lopussa:

 Jehovan todistajat 17 303
 Suomen Vapaakirkko 15 067
 Katolinen kirkko Suomessa 14 354
 Suomen Helluntaikirkko 11 237
Ortodoksinen Pyhän Nikolauksen seurakunta 3 374
Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkko 3 275
 Suomen Adventtikirkko 3 071
Helsinki Islam Keskus 2 888
Suomen Islamilainen Yhdyskunta 1 772
Tampereen Islamin Yhdyskunta 1 604
 Suomen Baptistikirkko 1 568
Pohjois-Suomen Islamilainen Yhdyskunta 1 028

 Koulutus 

pienoiskuva|300px|15 vuotta täyttäneiden suomalaisten koulutusaste vuonna 2013.
Suomen väestö on verrattain korkeasti koulutettua. Vuoden 2024 lopussa Suomen 15 vuotta täyttäneestä väestöstä 75,1 prosenttia oli suorittanut jonkin peruskoulun jälkeisen tutkinnon: 41,0 prosenttia keskiasteen, 32,9 prosenttia korkeakouluasteen ja 1,2 prosenttia tutkijakoulutusasteen.

 Kansanterveys 
Suomessa kroonisiksi kansantaudeiksi katsotaan sydän- ja verisuonitaudit, diabetes, astma ja allergia, krooniset keuhkosairaudet, syöpäsairaudet, muistisairaudet, tuki- ja liikuntaelimistön sairaudet ja mielenterveyden ongelmat.

Miesten ja naisten elinajanodote oli Suomessa vuonna 2021 Euroopan unionin keskiarvon yläpuolella. Miesten ja naisten välinen kuolleisuusero on Suomessa suuri verrattuna useimpiin muihin läntisen Euroopan maihin. Vuoden 2021 tietojen mukaan suomalaisten elinajanodote on edelleen jatkanut nousuaan ja oli 81,9 vuotta. Se oli 2021 korkeampi kuin esim. Tanskassa, Portugalissa, Alankomaissa, Kyproksella ja Itävallassa. Miesten elinajanodote 79,3 vuotta oli noin kaksi vuotta lyhyempi kuin Ruotsissa ja Norjassa ja toisaalta sama kuin Tanskassa.

Suomalaisten yleisimmät kuolinsyyt vuonna 2023 olivat

 Verenkiertoelinten sairaudet (30,25 %)
 Kasvaimet (21,43 %)
 Dementia, Alzheimerin tauti (19,07 %)
 Tapaturmat (3,9 %)
 Covid-19-virusinfektio (3,43 %)
 Hengityselinten sairaudet (3,21 %)
 Alkoholiperäiset syyt (2,9 %)

 Väestön kehitys 

 Esihistoriallinen aika 
Jääkausi päättyi Suomessa noin 11 000 vuotta sitten, minkä jälkeen alueen asutus alkoi. Saamelaisten esivanhemmat muodostivat todennäköisesti Suomen alkuperäisen väestön.Ensimmäiset tutkimus­tulokset suomalaisten muinais­geeneistä julkistettiin: Suomen varhaisten asukkaiden perimä muistuttaa nyky­saamelaisia. HS 26.3.2018. https://www.hs.fi/paivanlehti/26032018/art-2000005614234.html Kivi- ja pronssikaudella Suomen asukasluku oli vielä hyvin pieni, ja rautakaudellakin se on luultavasti ollut vain joitain kymmeniä tuhansia.

 Keskiajalta 1700-luvulle 
Keskiajalla väestö kasvoi ja ensimmäiset kaupungit syntyivät etelän rannikkoseuduille. 1500-luvulla Suomen alueen väkiluvun arvioidaan olleen noin 250 000 henkilöä. On odotettavissa, että myös vuosien 1695-1697 Suuret kuolonvuodet vaikuttivat väestön kasvun kehitykseen, sillä jopa kolmasosa väestöstä menehtyi nälänhätään ja tauteihin.

Ruotsi teki ensimmäisen valtakunnallisen väestönlaskennan vuonna 1749, jolloin tilastollisesti Suomen alueen väkiluku oli 410 400 henkilöä.

1700-luvulla kaupungeissa asui noin 48 000 henkilöä, aatelistoon kuului noin 2 500 ja papistoon noin 5 000 henkilöä. Nopeasti kasvavaan aatelittomaan säätyläisväestöön kuului virkamiehiä, maanmittareita ja tilanomistajia – heitä oli yhteensä noin 15 000 henkeä. Talonpoikaistaloja oli runsaat 58 000 ja torppia 24 000. Itselliset ja muut tilattomat muodostivat noin 19 000 hengen ryhmän.

 Venäjän vallan ajasta 1900-luvulle 
Suomen sodan jälkeen Suomen alueen väkiluvuksi laskettiin noin miljoona vuonna 1811. Suomen alueella asui noin kaksi miljoonaa henkilöä vuonna 1879, kolme miljoonaa henkilöä vuonna 1912, neljä miljoonaa vuonna 1950 ja viisi miljoonaa vuonna 1991.

1800-luvulla Suomen väestö alkoi kasvamaan ennennäkemättömän voimakkaasti, mutta toisaalta väestönkasvua hillitsivät tartuntataudit, kuten kolera, 1860-luvun Suuret nälkävuodet sekä 1900-luvulle siirryttäessä myös korkea siirtolaisuus ulkomaille eli maastamuutto. Suurin Suomen historian tunnettu väestötappiovuosi oli 1868, jolloin väestö väheni noin 96 000 henkilöllä nälänhädän ja tautien takia.Tilastokeskus: Väestönkehitys vuosina 1749–2050  Viitattu 15.12.2013.

Ikäluokat kasvoivat 1930-luvulla 60 000 lapsesta yli 75 000 lapseen, mutta ne pienenivät jyrkästi sotavuosina, ja kasvoivat jälleen sodan jälkeen vuoteen 1949 asti. Syntyvyys oli vuosina 1930–1949 selvästi sidoksissa talouden ja elintason kehitykseen. Sodanjälkeistä vauvabuumia vahvistivat asutustoiminta ja jälleenrakennus. Viimeisimmät väestötappiovuodet ovat olleet 1969 ja 1970, jolloin suomalaisia muutti joukoittain Ruotsiin.

 1900-luvun maastamuutto 
Viimeisen sadan vuoden aikana noin miljoona suomalaista on muuttanut ulkomaille. Yhdysvaltoihin lähdettiin jo 1600-luvulla, myöhemmin houkuttelivat myös Kanada, Australia, Venäjä, Ruotsi ja Norja. Ruotsiin lähdettiin parempipalkkaisiin töihin etenkin 1960- ja 1970-luvuilla. Vasta 1980-luvulta alkaen Suomeen on muuttanut enemmän ihmisiä kuin Suomesta pois.

 Maahanmuutto Suomeen 
Maahanmuuttajien osuus väestöstä on Suomessa Euroopan unionin maiden pienimpiä, vaikka se onkin noussut merkittävästi viimeisen 20 vuoden aikana. Tilastokeskuksen väestötietojen mukaan Suomen luonnollinen väestönlisäys kääntyi vuositasolla negatiiviseksi vuonna 2016. Nettomaahanmuuton oletetaan kuitenkin pitävän väestönkasvua yllä vielä tämänkin jälkeen. Esimerkiksi vuoden 2022 alkupuoliskolla Suomen väestö kasvoi pääosin maahanmuuton takia.

Tilastokeskuksen vuoden 2021 ennusteen mukaan suomen väestön lukumäärä kääntyy laskuun vuonna 2034. Vuonna 2027 lähes joka toisen (43,3 %) 35–64-vuotiaan espoolaisen arvioidaan olevan vieraskielinen. Espoossa vieraskielisten määrä nousee ennusteen mukaan 30 prosenttiin vuoteen 2030 mennessä.

Vuonna 2021 Yleisradio uutisoi, että aluekehittämisen konsulttitoimiston MDI:n väestöennusteen mukaan Suomen väestönkasvu perustuu tulevaisuudessa täysin vieraskielisten määrän kasvuun. MDI:n mukaan vieraskielinen väestö kasvaa Suomessa puolella miljoonalla ihmisellä vuoteen 2040 mennessä. Maahanmuuttajataustaisten kuolleisuus on vähäistä, koska he ovat iältään nuorempia ja syntyvyyskin on suurempaa kuin kantaväestöllä. Vieraskielisiä on ennusteiden mukaan vuonna 2040 noin 900 000, kun heitä oli vuonna 2021 noin 400 000. Suomen syntyvyys laski vuonna 2023 samalle tasolle kuin 1800-luvun pahimpana nälkävuotena. Siitä huolimatta väestö kasvoi Suomessa yli 40 500 asukkaan verran maahanmuutosta johtuen. Vuonna 2023 niin sanottu luonnollinen väestönmuutos, eli syntyneiden ja kuolleiden erotus, laski koko maan väkilukua noin 18 000 ihmisen verran, kun vielä vuonna 2020 lasku oli puolet vuoden 2023 lukemasta, noin 9 000. Vuonna 2023 Suomessa kuolemia kirjattiin toiseksi eniten sitten sotavuosien ja syntyvyys taas lähti jälleen laskuun koronaviruspandemian aikaisen kasvun jälkeen. Vuoden 2023 aikana Suomeen muuttikin ennakkotietojen mukaan lähes 72 000 ihmistä. Etenkin ukrainalaisia muutti viime vuonna Suomeen aiempaa enemmän. Osa kasvusta saattaa olla myös aiemmin tilapäisen suojelun nojalla oleskeluluvan saaneita ukrainalaisia, jotka ovat myöhemmin hakeneet kotikuntaa Suomesta. Myös srilankalaisten ja bangladeshilaisten määrä kasvoi, Venäjän kansalaisia taas muutti Suomeen aiempaa vähemmän.

Vuoden 2023 syksyllä Helsingin kaupunginkanslia arvioi, että vieraskielisen väestön määrän ennakoidaan kaksinkertaistuvan Uudellamaalla vuoden 2040 loppuun mennessä. Ennusteen mukaan vuonna 2030 Uudenmaan alueella on jo lähes 400 000 vieraskielistä asukasta, vuonna 2040 jo 561 600. Vuoden 2021 lopussa vieraskielisiä oli Uudellamaalla 265 000 henkeä.

 Suomen väkiluvun lasku 

Aikaisemmin arveltiin, että Suomen väkiluku tulee laskemaan vuoteen 2050 mennessä jopa 100 000 henkilöllä. Väkiluvun väheneminen vaikuttaa merkittävästi huoltosuhteeseen eli työllisten määrään suhteessa työttömiin, sillä väestö ikääntyy. Vuoden 2024 lopulla julkistetun Tilastokeskuksen ennusteen mukaan Suomen väkiluku nousee 6,6 miljoonaan vuoteen 2075 mennessä. Taustalla muuttuneessa ennusteessa on se, että Suomeen ulkomailta muuttaneiden määrä on kasvanut rajusti parissa vuodessa, erityisesti Aasiasta. Vuodesta 2016 lähtien Suomen väestö on kasvanut vain maahanmuuton ansiosta, ja vuodesta 2022 alkaen Suomeen on muuttanut enemmän ihmisiä kuin maassa on syntynyt. Suomen muuttovoitto olisi ennusteessa vuositasolla 40 000 ja 52 000 henkilön välillä.

Lähteet

 Kirjallisuutta 


 Aunesluoma, Juhana; Heikkonen, Esko; Ojakoski, Matti (2006). Lukiolaisen yhteiskuntatieto. WSOY.

 Aiheesta muualla 

Reaaliaikainen väkiluku sivulta https://dvv.fi
 Suomen väestöä koskevat tilastot Tilastokeskuksen sivuilla
 Findikaattori – Väestön ikärakenne
 Findikaattori – Väestön ikärakenteen kehitys vuodesta 1865
Yhteenveto suomalaisten mm. koulutus- ja tulotasoista 1940-2000 Yle, 2016

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit