Jeffrey Dahmer

Jeffrey ”Jeff” Lionel Dahmer (21. toukokuuta 1960 – 28. marraskuuta 1994) oli yhdysvaltalainen seksuaalirikollinen, raiskaaja, sarjamurhaaja, kannibaali ja nekrofiili, joka murhasi 17 poikaa ja nuorta miestä vuosina 1978–1991. Suurin osa murhista ajoittui vuosiin 1989–1991.A&E Biography - Jeffrey DahmerFRII: Maailman julmimmat sarjarmurhaajat - Jeffrey Dahmer Häntä kutsuttiin mediassa nimillä "Milwaukee Cannibal" ja "Milwaukee Monster."

Dahmerin uhrit olivat nuoria, köyhiä pääasiassa etnisiin ja seksuaalivähemmistöihin kuuluvia.https://www.nytimes.com/1991/08/02/us/serial-murder-case-exposes-deep-milwaukee-tensions.html?pagewanted=all Dahmer ei vihannut uhrejaan tai homoseksuaalisuutta, sillä hän oli myös itse fundamentalistikristillisen kasvatuksen saanut homoseksuaali.Neil, James. The Origins and Role of Same-Sex Relations in Human Societies. s. 433 Dahmer etsi uhreja Milwaukeen kaupungin Walker's Point -lähiön homobaareista.http://www.nola.com/crime/index.ssf/2012/03/jeffrey_dahmer_hunting-grounds.html  

Jeffrey Dahmer kuoli 34-vuotiaana vuonna 1994 wisconsinilaisessa vankilassa, Christopher Scarver -nimisen toisen vangin hakattua hänet kuoliaaksi.https://edition.cnn.com/2015/04/30/us/feat-jeffrey-dahmer-killer-explanation/index.htmlFRII: Maailman julmimmat sarjarmurahaaja - Jeffrey Dahmer

 Lapsuus ja nuoruus 
Isänsä kertoman mukaan Jeffrey Dahmer oli luonteeltaan sosiaalinen ja ulospäinsuuntautunut ja eli hyvän lapsuuden. Häntä kuvailtiin energiseksi ja iloiseksi lapseksi neljän vuoden ikään asti, jolloin traumaattinen ja kivulias toipuminen kaksoistyräleikkauksesta näytti muuttavan poikaa. Hänestä tuli yhä vetäytyvämpi nuoremman veljensä syntymän ja perheen jatkuvien muuttojen jälkeen. Dahmerin ollessa kouluikäinen perhe muutti Ohioon. 

Dahmer kiinnostui eläinten luista jo nuoresta iästä lähtien ja hänen kemisti-isänsä opetti pojalleen tämän pyynnöstä, miten niitä voi puhdistaa ja säilyttää. Lapsena hän keräsi suuria hyönteisiä ja pienten eläinten kalloja, jotka hän säilöi formaldehydipurkkeihin. Dahmerin mieli alkoi järkkyä, kun hän tajusi olevansa seksuaalisesti kiinnostunut miehistä. Varhaisteini-iässä hän oli muista etääntynyt, jännittynyt ja enimmäkseen vailla ystäviä. Dahmer väittää, että hänen pakkomielteensä nekrofiliaan ja murhiin alkoivat noin 14-vuotiaana, mutta näyttää siltä, että hänen vanhempiensa välien kylmeneminen ja heidän katkera avioeronsa muutamaa vuotta myöhemmin saattoivat olla katalysaattori näiden ajatusten muuttamiselle teoiksi. Vanhempien lukuisat riidat ja jatkuva jännittynyt tunnelma talossa järkyttivät perhe-elämän vakautta. 

Hänen vanhempansa erosivat äidin mielenterveysongelmien ja  parisuhdeongelmien vuoksi ja äiti muutti mitään sanomatta pois nuoremman veljen, Davidin kanssa. Isä oli muuttanut jo aikaisemmin motelliin. Näihin aikoihin Dahmer oli valmistunut high schoolista ja jäi yksin asumaan perheen kotiin, jossa hän teki kolme viikkoa myöhemmin ensimmäisen murhansa. Hän kertoi haastattelussa vuonna 1993: "Tiesin että se oli väärin. Minulla oli ollut fantasioita liftarin kyytiin ottamisesta, hänen viemisestään kotiini ja hänen täydellisestä hallitsemisestaan ja kontrolloimisestaan.”

Dahmer opiskeli hetken aikaa Ohion osavaltion yliopistossa syksyllä 1978, mutta lopetti opintonsa 18-vuotiaana varsin alkuvaiheessa alkoholisminsa vuoksi. Hän oli alkanut juopotella jo 14-vuotiaana viemällä takkinsa alla viinapulloja kouluun. Dahmerin isä suostutteli pojan liittymään armeijaan, jossa tämä sitten palveli lääkintämiehenä Länsi-Saksassa vuosina 1978–1981.  Alkoholiongelmansa takia Dahmer kuitenkin vapautettiin tehtävistään. Armeijan jälkeen Dahmer asui jonkin aikaa Floridassa ja Ohioon palattuaan hän sai tuomion julkisesta päihtyneenä esiintymisestä ja isänsä kehotuksesta hän muutti asumaan isoäitinsä luokse Milwaukeen Wisconsiniin. 

Dahmer pidätettiin itsensäpaljastelusta elokuussa 1982 ja seuraavan kerran elokuussa 1986. Syyskuussa 1988 hänet pidätettiin 13-vuotiaan aasialaisen Keison Sinthasomphonen seksuaalisesta ahdistelusta ja hän vietti viikon vankilassa, kunnes vapautui ehdonalaiseen takuita vastaan. Dahmer käytti vaatenukkea seksin harrastamiseen ennen murhien alkamista. Hän alkoi huumata ja raiskata seksikumppaineitaan, heidän ollessaan tiedottomassa tilassa. Tästä Dahmer siirtyi murhaamiseen ja seksin harrastamiseen ruumiiden kanssa (nekrofilia).https://www.thesun.co.uk/news/5826679/sex-dolls-psychopaths-jeffrey-dahmer-mannequin/

Hän tappoi kolme uhria isoäitinsä talossa ennen kuin tämä pakotti hänet muuttamaan pois vuonna 1988. Isoäiti ei tiennyt pojanpoikansa rikoksista, mutta oli kyllästynyt Jeffreyn juopotteluun, taipumukseen tuoda nuoria miehiä kotiin ja kellaristaan ajoittain kantautuviin pahoihin hajuihin. 

Toukokuussa 1989 pidetyssä lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä johtuneessa oikeudenkäynnissä Dahmer oli katumuksen malliesimerkki. Hän perusteli kaunopuheisesti omaa puolustustaan ​​siihen, kuinka hän oli nähnyt virheensä ja että hänen pidätyksensä merkitsi käännekohtaa hänen elämässään. Hänen puolustusasianajajansa väitti, että hän tarvitsi hoitoa, ei vankeutta. Dahmer tuomittiin 12 kuukaudeksi vankeuteen ja viideksi vuodeksi ehdolliseen vankeuteen toisen asteen seksuaalisesta väkivallasta, mutta hänelle myönnettiin työvapautus voidakseen säilyttää työnsä sekoittajana Ambrosia Chocolate Factoryn suklaatehtaalla. Hänen täytyi myös rekisteröityä seksuaalirikolliseksi. Dahmer vapautettiin ehdonalaisesti vankilasta kaksi kuukautta etuajassa ja hän vuokrasi asunnon osoitteesta 924 North 25th Street Milwaukeessa.

Vuosia myöhemmin CNN:n haastattelussa isä Lionel Dahmer kertoi kirjoittaneensa tuomion antaneelle oikeudelle kirjeen ja pyytäneensä psykologista apua ennen poikansa ehdonalaista vapautta. Tuomari kuitenkin myönsi Dahmerille ennenaikaisen vapautuksen, tämän suoritettua vain 10 kuukautta tuomiostaan. Vapautumisensa jälkeen hän asui lyhyen aikaa isoäitinsä luona, eikä hänen uhriensa lukumäärä näytä kasvaneen tänä aikana, ennen kuin muutti takaisin omaan asuntoonsa.

 Murhat, yksityiskohtaisesti kuvattuna 
Dahmerin murhat ajoittuivat pitkälle aikavälille, minkä vuoksi hänen kiinnisaamisensa oli vaikeaa. Dahmer erottui muista "seksuaalisarjamurhaajista" siten, että hän pystyi pitämään tappamisen himonsa jotenkin aisoissa. Hän hävitti ruumiit huolellisesti eikä jättänyt johtolankoja. Homoseksuaalisuus myös vaikutti kiinni jäämiseen siihen aikaan. 

 1978 
Kesäkuun 18. päivä: Jeffrey teki ensimmäisen murhansa 18-vuotiaana, kun hän otti kyytiinsä 18-vuotiaan liftarin nimeltä Steven Hicks. Jeffrey houkutteli Hicksin vanhempiensa kotiin Bathin kaupunkiin Ohioon, jossa hän tuolloin asui yksin ja he joivat runsaasti alkoholia. Kun Steven aikoi lähteä, Dahmer sai äkillisen raivokohtauksen. Hän oli ollut koko lapsuutensa pääosin yksin, mitä hän ei halunnut enää kokea. Niinpä Jeffrey tarttui neljän ja puolen kilon painoiseen käsipainoon ja iski sillä Hicksiä takaraivoon kahdesti. Steven pystyi juuri ja juuri istahtamaan tuolille, kunnes piakkoin menetti tajuntansa, jonka jälkeen Dahmer alkoi heti kuristaa tätä. Tämän jälkeen hän hävitti ruumiin sullomalla sen paloiteltuna muovisäkkeihin ja hautaamalla ne takapihalle. Hän kaivoi jäänteet myöhemmin ylös, murskasi luut lekalla ja ripotteli ne metsäiseen rotkoon.

 1987 
Marraskuun 20. päivä: Yhdeksän vuotta ensimmäisen murhan jälkeen Dahmerin psykopaattiset taipumukset johtivat seksuaalisuuden ja väkivallan yhdistymiseen. Hän oli valmis tappamaan taas. Uhriksi joutui 25-vuotias amerikansuomalainenhttps://www.wikitree.com/genealogy/Tuomi-Family-Tree-14 Steven Tuomi. Dahmer houkutteli hänet huoneeseensa milwaukeelaisessa Ambassador-hotellissa, huumasi hänet ja heräsi aamulla ja löysi Steven Tuomen kuolleena sängystä. Dahmer ei muista murhanneensa Tuomea ja häntä ei myöskään koskaan syytetty tästä murhasta todisteiden puutteen vuoksi. Dahmer hävitti Steven Tuomen ruumiin, eikä jäänteitä ole koskaan löydetty. Myöhemmin hän kertoi poliisille aikoneensa huumata Tuomen, mutta ei tappaa tätä, eikä hän "voinut uskoa tätä tapahtuneeksi". Dahmer osti suuren matkalaukun kuljettaakseen Tuomen ruumiin isoäitinsä kellariin, jossa hän viikko myöhemmin paloitteli ruumiin ja masturboi sen päällä ennen kuin hävitti jäännökset. Hän säilytti Tuomen peittoon käärittyä päätä viikkoja murhan jälkeen ennen kuin keitti sen teollisuuspesuaineessa ja valkaisuaineessa, jotka lopulta hajottivat kallon.

 1988 
Tammikuun 16. päivä: James Doxtator (14-vuotta) joutui Dahmerin uhriksi, kun tämä tarjosi 50 dollaria siitä, että saisi ottaa hänestä alastonkuvia. Isoäitinsä kotona Dahmer huumasi ja kuristi hänet sekä hävitti ruumiin samaan tapaan kuin edellisen uhrinsa.

Maaliskuun 24. päivä: Richard Guerrero (22-vuotta) tapasi tappajansa Milwaukeen homobaarin ulkopuolella. Dahmer tarjosi Guerrerolle 50 dollaria, jos tämä tulisi hänen luokseen yöksi. Huumattuaan Guerreron unilääkkeillä Dahmer kuristi hänet ja suoritti seksuaalisia tekoja ruumiille. Dahmer paloitteli ruumiin 24 tunnin kuluessa – mutta surman ja paloittelunsa salaaminen kävi yhä vaikeammaksi.

 1989 
Maaliskuun 25. päivä: aloitteleva valokuvamalli Anthony Sears (24-vuotta) houkuteltiin baarista Dahmerin isoäidin kotiin, huumattiin, kuristettiin, raiskattiin sekä valokuvattiin. Peläten poliisin tarkkailevan asuntoaan aiemman pidätyksensä vuoksi, Dahmer vei Searsin isoäitinsä kellariin huumattavaksi ja kuristettavaksi. Sears oli ensimmäinen uhri, josta Dahmer otti talteen voitonmerkkejä. Hän varastoi Searsin pään ja sukupuolielimet puiseen laatikkoon. Jonkin aikaa hän säilytti laatikkoa työkaapissaan. Dahmer piti Searsia erityisen viehättävänä ja sanoi myöhemmin, ettei halunnut "menettää häntä". 

 1990 
Toukokuun 20. päivä: prostituoitu Raymond Smith (32-vuotta) houkuteltiin Dahmerin asunnolle 50 dollarilla seksiä varten, huumattiin unilääkkeillä sekoitetulla juomalla ja kuristettiin. Dahmer otti valokuvia ruumiista houkuttelevissa asennoissa. Dahmer paloitteli ruumiin kylpyhuoneessaan, keitti jäännökset ja liuotti ne happoon tynnyrissä lukuun ottamatta Smithin kalloa, jota hän säilytti kaapissa edellisen uhrin Anthony Searsin kallon vieressä. Kun naapurit valittivat hänen asunnostaan ​​levinneestä hajusta, Dahmer kertoi heille, että hänen jääkaappinsa oli rikki ja hän odotti sen korjaamista. 

Kesäkuun 14. päivä: Edward Smith (27-vuotta) tapasi Dahmerin juhlissa. Dahmer säilytti ruumista aluksi pakastimessa. Dahmer tuhosi vahingossa kallon yrittäessään kuivata sitä uunissa, jolloin se räjähti. Myöhemmin hän kertoi poliisille tuntevansa olonsa "kurjaksi" Smithin murhan vuoksi, koska ei pystynyt säilyttämään mitään tämän ruumiista, minkä vuoksi se tuntui todelliselta haaskaukselta.

Syyskuun 2. päivä: Ernest Miller (22-vuotta). Dahmer houkutteli hänet asuntoonsa lupaamalla rahaa. Millerin kurkku leikattiin auki, minkä seurauksena hän kuoli verenhukkaan muutamassa minuutissa. Unilääkkeiden puute pakotti Dahmerin muuttamaan tappomenetelmäänsä. Dahmer säilytti Millerin ruumiinosia syötävinä, mitä hän teki yhä enemmän, ja hän maalasi ja asetti Millerin pään esille asunnossaan.

Syyskuun 24. päivä: David Thomas (22-vuotta). Myöhemmin Dahmer sanoi tajunneensa ettei tuntenut vetoa Thomasiin, mutta hän silti huumasi ja tappoi hänet, minkä jälkeen hän hävitti ruumiin jättäen tarkoituksella säilyttämättä mitään osia.

 1991 
Helmikuun 18. päivä: Curtis Straughter (17-vuotta). Hänet Dahmer tapasi bussipysäkillä ja tarjosi tälle rahaa vastineeksi alastonkuvista. Dahmer jatkoi rituaalejaan kymmenennen uhrinsa kanssa: käteisen tarjoamista tuntemattomalle, uhrin huumaamista ja kuristamista ennen valokuvien ottamista, ruumiinosien paloittelua ja säilyttämistä kannibalismia ja voitonmerkkejä varten. Pidätyksensä jälkeen Dahmer sanoi uhriensa syömisen olleen pakko, tapa "saada minut tuntemaan, että he olivat osa minua".

Huhtikuun 7. päivä: Errol Lindsey (19-vuotta). Dahmer houkutteli Lindseyn asuntoonsa, jossa hän huumasi tämän, porasi reiän kalloon ja kaatoi siihen suolahappoa. Dahmer toivoi tämän asettavan Lindseyn pysyvästi alistuvaan tilaan, mutta Lindsey heräsi toimenpiteen aikana ja sanoi: "Minulla on päänsärky; paljonko kello on?" Niinpä Dahmer huumasi häntä lisää ja kuristi hänet. Hän ja nylki ruumiin aikomuksenaan säilyttää Lindseyn iho.

Toukokuun 24. päivä: Tony Hughes (31-vuotta). Ei tarkkaa tietoa, luultavasti Hughes hakattiin vasaralla kuoliaaksi. Hänen ruumiinsa makasi kokonaisena lattialla kun Dahmer toi sisään seuraavan uhrinsa.

Toukokuun 27. päivä: Konerak Sinthasomphone (14-vuotta) on Dahmerin kuuluisin uhri. Dahmer houkutteli Konerakin asunnolleen. Asunnossa Dahmer porasi reiän tämän kalloon ja kaatoi siihen happoa ja lähti ulos muutamaksi tunniksi hakemaan olutta. Kauppareissun aikana Konerak virkosi ja lähti juoksemaan kadulle. Kaksi naista näki pojan juoksevan alasti ja verta vuotavana, minkä johdosta he hälyttivät poliisit. Dahmerin naapuri Sandra Smith soitti poliisille ilmoittaakseen aasialaispojasta, joka juoksi alasti kadulla. Kun poliisi saapui paikalle, poika oli sekava, ja he uskoivat Dahmerin sanaa – valkoista miestä suurelta osin köyhästä mustassa naapurustossa – siitä, että poika oli hänen 19-vuotias rakastajansa, joka oli vain juovuksissa. Itse asiassa poika oli 14-vuotias ja Dahmerin tietämättä laosilaisen teini-ikäisen nuorempi veli, jota Dahmer oli hyväksikäyttänyt kolme vuotta aiemmin. 

Poliisi saattoi Dahmerin ja pojan kotiin naisten vastalauseista huolimatta. Selvästikään he eivät halunneet joutua homoseksuaaliseen perheriitaan, joten he vilkaisivat vain pintapuolisesti ympärilleen ennen lähtöään, heille näytettiin valokuvat joissa Konerak poseerasi Dahmerille. Dahmerin mukaan poliisi "kurkisti makuuhuoneeseen, mutta ei oikein katsonut tarkkaan", ja lähti sitten käskettyään Dahmeria "pitämään huolta" pojasta, huomattuaan kuitenkin asunnossa outoa hajua. Heidän lähdettyään  Dahmer ruiskutti pojan aivoihin suolahappoa, mikä tappoi hänet. Jos poliisi olisi suorittanut edes perustarkastuksen, he olisivat löytäneet Dahmerin edellisen 12. uhrin, Tony Hughesin ruumiin. 

Kesäkuun 30. päivä: Matt Turner (20-vuotta). Dahmer matkusti Chicagoon osallistuakseen Gay Pride-kulkueeseen – siellä hän tapasi Turnerin, joka odotti bussia linja-autoasemalla. Dahmer houkutteli nuoren miehen takaisin Milwaukeehin Wisconsiniin valokuvausta varten ja kutsui hänet asuntoonsa. Siellä hän huumasi, kuristi Turnerin ja paloitteli ruumiin, säilöen pään ja sisäelimet muovipusseissa pakastimessaan.

Heinäkuun 5. päivä: Jeremiah Weinberger (23-vuotta). Hänet houkuteltiin Chicagosta viettämään viikonloppua Dahmerin asunnolle. Kun hän toisena päivän aikoi lähteä, Dahmer huumasi hänet ja ruiskutti kiehuvaa vettä hänen kallonsa läpi. Injektio sai Weinbergerin vaipumaan koomaan, ja hän kuoli kaksi päivää myöhemmin.

Heinäkuun 15. päivä: Oliver Lacy (24-vuotta) houkuteltiin Dahmerin asuntoon poseeraamaan alastonkuvia varten. Lacy huumattin ja Dahmer antoi hänelle kloroformia yrittääkseen saada hänet jäämään eloon, mutta tajuttomana. Kuristettuaan Lacyn Dahmer harrasti seksiä ruumiin kanssa ennen sen paloittelua. Hän säilytti Lacyn päätä ja sydäntä jääkaapissa ja luurankoa pakastimessa.

Heinäkuun 19. päivä: Joseph Bradehoft (25-vuotta). Dahmer houkutteli hänet asuntoonsa tarjoamalla 50 dollaria poseeraamisesta alastonkuvissa. Bradehoft huumattiin ja kuristettiin. Dahmer laittoi ruumiin sängylle, jossa se oli kaksi päivää. Sitten hän laittoi Bradehoftin pään jääkaappiin.

 Dahmerin toimintatavat 
Dahmerin homoseksuaalisuus vaikutti häneen kahdella tavalla: hän häpesi sitä, mutta samalla se auttoi häntä löytämään uhreja. Tuohon aikaan homoseksuaalit kokoontuivat pääosin homobaareissa. Dahmer kävi homobaareissa usein ja puhui muiden asiakkaitten kanssa. Hänen vakiokysymyksensä oli, miten uhrin perhe suhtautuu homoseksuaalisuuteen. Jos uhri vastasi, että huonosti, Dahmer valikoi hänet uhrikseen. Yksinäiset homoseksuaalit tarvitsivat kumppania rinnalleen ja suostuivat siksi lähtemään Dahmerin asunnolle.

Asunnollaan Dahmer huumasi uhrinsa laittamalla juomaan bentsodiatsepiinipohjaisia murskattuja unilääkkeitä. Tämän jälkeen hän otti uhristaan kuvia ja kuristi tämän. Hän muun muassa yritti tehdä joistakin uhreista itselleen seksiobjekteja, zombeja jotka eläisivät mutta eivät reagoisi Dahmerin käytökseen: hän porasi uhriensa kalloihin reikiä ja ruiskutti sisään happoa. Dahmerin mukaan yksikään hänen "zombeistaan" ei elänyt päivää pidempään.

Hän myös pyrki pitämään asunnollaan mahdollisimman laajaa valikoimaa erilaisia alkoholijuomia, jotta saisi uhrinsa viihtymään ja voisi tarjota tälle tämän suosimia juomia. Dahmer alkoi jossain vaiheessa syödä uhrejaan. Hän poisti uhrista syötävät osat, sulatti loput ruumiinosat hapolla täytetyssä tynnyrissä ja hävitti jäänteet kaatamalla ne viemäriin.

 Pidätys ja oikeudenkäynti 
32-vuotias Tracy Edwards onnistui 22. heinäkuuta 1991 pakenemaan Dahmerin asunnosta. Kaksi Milwaukeen poliisia johdatettiin Dahmerin luokse, kun he poimivat autoonsa heille viittoilleen mustan miehen, jolla oli käsiraudat toisessa ranteessaan. He päättivät tutkia miehen väitteitä, joiden mukaan "outo mies” oli huumannut ja pitänyt häntä kiinnikahlittuna. He saapuivat Dahmerin asuntoon, jossa tämä rauhallisesti tarjoutui hakemaan käsirautojen avaimet.

Edwards väitti, että veitsi, jolla Dahmer oli häntä uhkaillut, oli makuuhuoneessa. Kun poliisi meni sisään vahvistamaan tarinaa, hän huomasi Polaroid-valokuvia paloitelluista ruumiista avoimessa laatikossa. Kun toinen poliiseista tuli kertomaan tästä virkatoverilleen, Dahmer yritti paeta. Poliisit pistivät Dahmerin rautoihin, minkä jälkeen tämä mutisi: "Siitä, mitä tein, minun pitäisi kuolla."

Poliisit löysivät asunnosta 11 ruumista, kolme niistä sullottuna happotynnyriin, seitsemän puhdistettua kalloa sekä Polaroid-valokuvia uhreista ennen ja jälkeen kuoleman. Jääkaapista ja pakastimesta löytyi lisäksi uhrien päitä, luurankoja ja purkkeihin säilöttyjä sekä kuivattuja ruumiinosia. Lisäksi löytyi laatikkokaupalla rasvanpoistoaineita ja happoa sekä kloroformia. Dahmer kertoi myöhemmin suunnitelleensa rakentavansa uhriensa kalloista yksityisalttarin, joka olisi koristeltu suitsukkeilla ja valaistu lampuilla. Hän toivoi tekevänsä alttarista "paikan, jossa voisin tuntea oloni kotoisaksi".

Dahmer pidätettiin ja häntä syytettiin 15 murhasta, joista hänet tuomittiin viiteentoista elinkautiseen vankeusrangaistukseen (vähintään 936 vuotta) 17. helmikuuta 1992. Oikeudenkäynnissä, jota seurasivat hänen isänsä ja äitipuolensa paikan päällä, hän sanoi olevansa syytön ja puolustus vetosi Dahmerin mielenvikaisuuteen. Mielentilatutkimus totesi hänellä olevan vakava persoonallisuushäiriö, jolle on ominaista antisosiaaliset, pakko-oireiset, sadistiset, fetisistiset ja nekrofiiliset piirteet. Hänen emotionaaliset konfliktinsa olivat sisäänrakennettuja hänen persoonallisuusrakenteeseensa, eivätkä ne olleet soveltuvia tavanomaisiin psykoterapeuttisiin tai farmakologisiin interventioihin.

Rikosten selvittäminen toi esille paljon tyytymättömyyttä viranomaisten toimintaa kohtaan. Jotkut väittivät, että se, että Dahmer oli pysynyt huomaamatta niin kauan, osoitti, että Milwaukeen poliisi ei pitänyt homoseksuaalien tai etnisten vähemmistöihin kuuluvien ihmisten katoamisten tutkintaa kovin tärkeänä.

Kun Dahmerilta pidätyksen jälkeen kysyttiin, oliko hän iloinen murhasarjan päättymisestä, hän vastasi, ettei ollut iloinen, vaan että hän piti elämäntyylistään ja piti sitä "kiihottavana ja sykähdyttävänä", FBI:n tietojen mukaan. Kun viranomaiset kysyivät Dahmerilta, olisiko tämän mahdollista elää normaalia elämää, jos hänet joskus vapautettaisiin, murhaaja vastasi, että paras paikka hänelle olisi vankila – koska jos hän joskus pääsisi vapaaksi, hän palaisi heti samaan käyttäytymismalliin, mukaan lukien tappaminen.

 Vankeus ja kuolema 
Vankilassa ollessaan Jeffrey Dahmer otti upotuskasteen kerrottuaan löytäneensä kristillisen uskon. Hänet kävi kastamassa pastori Roy Ratcliff, joka myöhemmin kirjoitti Dahmerista kirjan (Dark Journey Deep Grace 2006). Loppuun asti monet epäilivät Dahmerin vilpittömyyttä, mutta pastori Ratcliff oli vakuuttunut tämän uskon aitoudesta.

Dahmer sai surmansa vankilassa 34-vuotiaana 28. marraskuuta 1994, kun elinkautisvanki Christopher Scarver hakkasi hänet ja erään toisen vangin, Jesse Andersonin, kuoliaiksi painonnostotangolla. Antisosiaalisesta persoonallisuushäiriöstä ja vakavasta psykoottisesta häiriöstä kärsinyt Scarver selitti vartijoille Jumalan määränneen hänet toimimaan näin. Scarver sai murhista kaksi elinkautista lisää.

Kuoleman jälkeen Dahmerin aivoja olisi haluttu tutkia, mutta hänen isänsä kielsi sen vedoten uskonnollisiin periaatteisiinsa. Myöhemmin Dahmerin äiti toivoi tutkimuksia osoittaakseen, etteivät hänen poikansa aivot olleet epämuodostuneet, kuten kriittisimmät tutkijat väittivät.
13. joulukuuta 1995 tuomari kuitenkin määräsi Dahmerin aivot tuhkattavaksi muun ruumiin kanssa. Tuhkat jaettiin hänen biologisen äitinsä ja isänsä kesken. Dahmerin isä julkaisi kirjoittamansa kirjan maaliskuussa 1994 (A Father's Story). Teos käsitteli Dahmerin tekoja ja niiden vaikutusta heidän perheeseensä.

 Uhrit 
Steven Hicks, kesäkuussa 1978
Steven Tuomi, syyskuussa 1987
James Doxtator, lokakuussa 1987
Richard Guerrero, maaliskuussa 1988
Anthony Sears, helmikuussa 1989
Raymond Smith, toukokuussa 1990
Eddie Smith, kesäkuussa 1990
Ernest Miller, syyskuussa 1990
David Thomas, syyskuussa 1990
Curtis Straughter, helmikuussa 1991
Errol Lindsey, huhtikuussa 1991
Tony Hughes, 24. toukokuuta 1991
Konerak Sinthasomphone, 27. toukokuuta 1991
Matt Turner, 30. kesäkuuta 1991
Jeremiah Weinberger, 5. heinäkuuta 1991
Oliver Lacy, 12. heinäkuuta 1991
Joseph Bradeholt, 19. heinäkuuta 1991

Elokuvia
The Secret Life: Jeffrey Dahmer (1993). Elokuvan ohjasi David R. Bowen, ja Jeffrey Dahmeria esittää Carl Crew.
Dahmer (2002). Elokuvan ohjasi David Jacobson, pääosaa esittää Jeremy Renner ja Jeffreyn isää Bruce Davison.
Raising Jeffrey Dahmer (2006). Rich Amblerin ohjaama elokuva keskittyy Jeffreyn isän (Scott Cordes) ja toisen vaimon Sherin (Cathy Barnett) kokemuksiin.
Diary of a Serial Killer (2008). Elokuvan ohjasi Andy Hurst, ja Dahmeria näyttelee Garrett Brawith. Elokuvassa näytetään pätkiä Dahmerin elämästä.
Dahmer vs. Gacy (2010). Ford Austinin kauhukomedia , jossa käytetään Jeffrey Dahmerin ja John Wayne Gacyn hahmoa.
My Friend Dahmer (2017). Elokuva perustuu samannimiseen sarjakuvaan. Dahmeria esittää Ross Lynch.
Monster: The Jeffrey Dahmer Story.  (Netflix-sarja 2022). Dahmeria näyttelee Evan Peters.

Musiikissa
Vuonna 1994 ilmestynyt Slayer-yhtyeen albumi Divine Intervention sisältää kappaleen 213. Kappale kertoo Dahmerista. Kappaleen nimi viittaa Dahmerin surullisenkuuluisan asunnon numeroon.
Vuonna 2000 ilmestyi Macabre-yhtyeen albumi Dahmer. Levyn kappaleet muodostavat Jeffrey Dahmerin elämäkerran.Dahmer - Macabre : Songs, Reviews, Credits, Awards : Allmusic
Vuonna 2010 ilmestynyt Soulfly-yhtyeen albumi Omen sisältää kappaleen Jeffrey Dahmer.http://www.soulfly.com/board_posts/omen 

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 
Dahmer, Lionel: A Father's Story, Dahmerin isän kirjoittama kirja.
Joyce Carol Oatesin romaani Zombie (1995) perustuu Jeffrey Dahmerin tarinaan.
 Ratcliff, Roy: Dark Journey Deep Grace; Jeffrey Dahmer´s story of faith (2006)
 Backderf, John "Derf": My Friend Dahmer (2012), lukioaikaisen ystävän sarjakuva Dahmerista
 Masters, Brian: The Shrine of Jeffrey Dahmer.

 Aiheesta muualla 
Artikkeli Crime Library -sivustolla  

Luokka:Yhdysvaltalaiset sarjamurhaajat
Luokka:Yhdysvaltalaiset elinkautisvangit
Luokka:Yhdysvaltalaiset henkirikosten uhrit
Luokka:Vuonna 1960 syntyneet
Luokka:Vuonna 1994 kuolleet
Luokka:Nekrofiilit
Luokka:Kannibaalit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Seksuaalirikoksista tuomitut henkilöt
Luokka:Sarjamurhaajat