Kosmetiikka

Kosmetiikkaa (kreikan sanasta κόσμος kosmos 'maailma', 'koriste'Georg Merzbach: Kauneudenkirja, Lahja naisille, Karisto 1922, s. 11.) ovat hoitoaineet, joita käytetään kehon ulkoisiin osiin, kuten ihoon, hiuksiin ja ihokarvoihin, kynsiin, huuliin, ulkoisiin sukupuolielimiin sekä hampaiden ja suuontelon limakalvoihin. Kosmeettisen valmisteen tarkoitus on näiden osien puhdistaminen, niiden tuoksun tai ulkonäön muuttaminen, suojaaminen tai hyvässä kunnossa pitäminen, tai hajujen poistaminen.

Kosmetiikkaa eivät ole aineet, jotka on tarkoitettu nautittavaksi, hengitettäväksi tai injektoitavaksi ihmiskehoon. Näin ollen esimerkiksi tatuoinnissa tai kestopigmentoinnissa käytetyt väriaineet eivät ole kosmetiikkaa.

Kosmetiikan käyttöön liittyvää oppia kutsutaan kosmetologiaksi ja siihen erikoistunutta ammattilaista kosmetologiksi.

 Kosmetiikkatuotteita 

Kosmeettisia valmisteita ovat muun muassa saippuat, shampoot ja hammastahnat, deodorantit ja antiperspirantit, ihovoiteet ja meikit, kasvonaamiot, hajuvedet ja muut vartalotuoksut, hiusvärit ja hiusten muotoiluvalmisteet, ihokarvojen poistovalmisteet ja parranajovalmisteet, suuvedet, kynsille tarkoitetut valmisteet, ulkoiseen intiimihygieniaan tarkoitetut valmisteet, aurinkosuojatuotteet, itseruskettavat valmisteet sekä ihonvalkaisuun tarkoitetut valmisteet.

Kasvojen koristamista ja ulkonäön parantelua väripigmenttejä sisältävillä aineilla kutsutaan ehostukseksi eli meikkaukseksi. Ehostukseen käytettävää kosmetiikkaa ovat muun muassa peitepuikko, meikkivoide, puuteri, poskipuna, ripsiväri, kajaali, luomiväri, kulmakynä, huulikiilto ja huulipuna.

 Raaka-aineet
Kosmeettisten tuotteiden yleisiä perusraaka-aineita ovat alkoholi ja sen johdannaiset sekä monenlaiset rasvat ja öljyt sekä väripigmentitNuotio 2012, s. 380–394.. Kosmetiikassa käytetty vesi on tislattua tai demineralisoitua. Myös lähdevettä, merivettä tai mineraalivesiä voidaan käyttää. Vesi voi olla kosmetiikassa liuotin tai aktiivinen vaikutusaine.Nuotio 2012, s. 377.

Kosmeettinen tuote on olomuodoltaan useimmiten emulsio, eli siinä on vettä ja rasva-ainetta emulgaattorin avulla yhdistettynä tasa-aineisiksi.Nuotio 2012, s. 378–379.

Kosmetologi Una Nuotio on esittänyt kauneudenhoitoa esittelevässä kirjassaan, että kosmeettiset tuotteet sisältäisivät ihon fysiologisiin toimintoihin kuten energia-aineenvaihduntaan vaikuttavia niin sanottuja aktiiviaineita ja antioksidantteja, jotka kiinteyttävät ihoa ja elvyttävät sen toimintaa sekä parantavat ihon ärsytystiloja.Nuotio 2012, s. 395.

Sääntely
Kosmetiikassa käytettäviä aineita säännellään, mutta valmisteilta ei vaadita ennakkotarkastusta. Kosmeettiset valmisteet saatetaan rinnastaa lääkkeisiin. Niiltä ei kuitenkaan käytännössä edellytetä samanlaista turvallisuustasoa.Jantunen ym Selvitys elinympäristön kemikaaliriskeistä.Kemikaaliselvitys Suomessa kosmeettisten valmisteiden on oltava EU:n kosmetiikka-asetuksen sekä kansallisen kosmetiikkalain mukaisia, ja Suomessa kosmetiikkaa valvova toimivaltainen viranomainen on Turvallisuus- ja kemikaalivirasto.

Kosmetiikassa ei vuoden 2009 jälkeen ole saanut käyttää eläinkokeilla testattuja raaka-aineita.Nuotio 2012, s. 375.

Kosmetiikkamyymälät

Kosmetiikkatuotteita myydään nykyisin eniten erilaisissa päivittäistavaramyymälöissä lähikaupoista hypermarketteihin ja tavarataloihin. Myös apteekit ovat merkittävä jakelukanava etenkin ihonhoitotuotteille, ja kosmetiikkakauppa on muun vähittäiskaupan tavoin siirtymässä yhä enemmän verkkoon. Kosmetiikan vähittäiskauppaan erikoistuneita entisiä ja nykyisiä myymäläketjuja ovat muun muassa alun perin brittiläinen The Body Shop, ruotsalainen Kicks ja ranskalainen Yves Rocher sekä suomalaiset Hehku, Kaunis Nainen, Sokos Emotion ja Stockmann Beauty. Muun muassa Avon, Forever, Mary Kay ja Oriflame myyvät kosmetiikkaa verkostomarkkinointina tai muunlaisena suoramyyntinä. Kosmetiikka on myös suosittu taxfree-ostos ulkomaanmatkailun yhteydessä.

Aiemmin kosmetiikkamyymälöitä kutsuttiin Suomessa nimellä kemikalio tai kemikalioliike, puhekielessä ”kemppari”. Ennen päivittäistavarakaupan keskittymistä valintamyymälöihin kemikaliot olivat yleisiä erikoisliikkeitä pienissäkin taajamissa. Niiden yhteydessä saattoi toimia kosmetologin vastaanotto tai kampaamo, ja kosmetiikan ja hiustenhoitotuotteiden lisäksi kemikalioiden tuotevalikoimiin saattoi kuulua hygienia- ja puhdistusaineita, leluja, paperituotteita, lahjatavaroita sekä koruja ja asusteita. 1960-luvun lopun lakimuutos salli kemikaliotuotteiden myynnin myös päivittäistavarakaupoissa, mikä teki pienet erikoisliikkeet vähitellen kannattamattomiksi. Kemikaliokaupat vähenivät niin, että 65 vuotta alan keskusjärjestönä toiminut Suomen kemikalikauppiasliitto lakkautettiin 1997 ja vuonna 2006 alan liikkeitä oli jäljellä alle sata.

 Valmistajia 

Kolme suurta yhdysvaltalaista kosmetiikkayritystä Elizabeth Arden, Helena Rubinstein ja Max Factor vakiinnuttivat 1910-luvulla kosmetiikkamarkkinat. Revlon sai aikaan kosmetiikan käytön lisääntymistä juuri ennen toista maailmansotaa ja Estée Lauder juuri sen jälkeen. 

2000-luvulla kosmetiikkateollisuutta hallitsee pieni joukko monikansallisia yhtiöitä, jotka on perustettu 1900-luvun alkupuolella.  Ranskalainen L’Oréal on markkinoiden vanhin ja laajin kosmetiikkayritys.

 Arvostelua 
Kosmetiikkaa markkinoidaan yleisesti valheellisilla väittämillä ja mielikuvilla. Esimerkiksi Vuonna 2015 Journal of Global Fashion Marketing -lehdessä julkaistussa tutkimuksessa poimittiin 289 kosmetiikkamainosta seitsemästä muotilehdestä useassa tuoteluokassa, ja niiden sisältämät väittämät arvioitiin neljään luokkaan totuudenmukaisuuden perusteella. Luokat olivat suora valhe, laiminlyönti, epämääräinen ja hyväksyttävä. Vain 18 prosenttia väittämistä arvioitiin hyväksyttäviksi. 

Kosmetiikassa käytettävien kemikaalien turvallisuudesta on ollut paljon keskustelua mediassa. Turvallisuus- ja kemikaaliviraston mukaan ei yksittäisiä raaka-aineita voida kuitenkaan leimata vaarallisiksi, koska kosmetiikan turvallisuus riippuu aineen pitoisuudesta tuotteessa. EU:n kosmetiikka-asetuksessa on asetettu rajoituksia tiettyjen aineiden käytölle ja suuri määrä aineita on myös kielletty kokonaan. Raaka-aineiden turvallisuutta arvioi SCCS eli Euroopan komission tiedekomitea. Lisäksi jokaiselle kosmetiikkatuotteelle on lainsäädännön mukaan tehtävä turvallisuuden arviointi.

Eräiden arvostelijoiden mukaan Euroopan unioni teki virheen kieltäessään kosmeettisten aineiden tutkimisen eläinkokeissa, koska esimerkiksi tutkimatta jätetty syöpävaarallisuus voi aiheuttaa yllätyksiä.Onko kosmetiikkakin kemikaaleja. Kirjassa Tuomisto J. 100 kysymystä ympäristöstä ja terveydestä: arsenikista öljyyn, s. 128. Kustannus Oy Duodecim, Helsinki 2005. . Verkossa uudistettu painos 2020 https://www.terveyskirjasto.fi/terveyskirjasto/tk.koti?p_artikkeli=asy00307&p_teos=asy ja englanniksi http://en.opasnet.org/w/Are_cosmetics_chemicals%3F

Kosmetiikkaa käsittelevien naistenlehtiartikkelien sävy on yleensä myönteinen ja suositteleva, vaikka kosmetiikka voitaisiin haluttaessa nähdä naista alistavana kuten muslimien huivit. Jotkut väittävät, että artikkeleiden motiivina olisivat pikemminkin kaupalliset intressit kuin kuluttajien tarpeet. Moni kokee kosmetiikan kuitenkin  myönteiseksi asiaksi ja itseilmaisun välineeksi.

 Silmien meikki 
Ihmiset ovat käyttäneet kosmetiikkaa jo tuhansien vuosien ajan. Varhaisimmat suorat arkeologiset todisteet silmämeikin käytöstä ajoittuvat Egyptin esidynastiselle ajalle (noin 5000–4000 eaa.). Tämän ajanjakson hautalöydöistä on löytynyt silmävärien jäänteitä, useimmiten malakiittia, vihreää mineraalia, ja galeniittia, mustaa mineraalia, sekä kosmeettisia paletteja, astioita ja levittimiä. 

Silmien meikki ei ole pelkkää väriä, vaan myös muotoa, tasapainoa ja ilmeikkyyttä. Luomiväri voi lisätä katseeseen syvyyttä ja volyymia, korostaa silmien väriä, saada silmät näyttämään suuremmilta tai yksinkertaisesti kiinnittää niihin huomiota. Luomivärejä on saatavilla monissa eri väreissä ja tekstuureissa. Yleensä ne valmistetaan puuterimuotoon, mutta on saatavana myös nesteinä, kynänä, voiteena tai moussen muodossa. Luomiväriä voi levittää eri tavoin halutun vaikutelman ja koostumuksen mukaan. Tavallisesti levitys tehdään sormin tai siveltimellä. Luomivärin levityksen, ja meikkaamisen ylipäätään, tärkein osa on hyvä häivytys.

Luomivärin poistamiseen voi käyttää erityistä meikinpoistoainetta, vaikka yleensä siihen riittää voidemainen kasvojenpuhdistusaine. Yleisesti ottaen luomiväri on helppo poistaa: tavallinen vesi ja saippua riittävät. Luomivärin, rajauksen ja ripsivärin voi poistaa myös vauvaöljyllä. Lisäksi voi käyttää meikinpoistopyyhkeitä.

Varhaisimmat todisteet kaupallisesta tuotteesta nimeltä ”luomiväri”  ajoittuvat Yhdysvalloissa 1910-luvulle. Kosmetiikkayhtiön perustaja Elizabeth Arden vieraili vuonna 1912 Pariisin kauneussalongeissa tutkien tuotteita ja menetelmiä. Vuonna 1914 hän esitteli luomivärin omissa salongeissaan Yhdysvalloissa. Luomiväriä mainostettiin sanomalehdissä nimellä ”Ardenin luomiväri” osana Arden Venetian Preparations -kosmetiikkasarjaa vuonna 1919. Tuotetta myytiin nimellä ”Eye Sha Do” vuonna 1922, mutta 1930-luvulle mennessä ”luomiväri” (Eye shadow) vakiintui yleiseksi nimitykseksi, jota käyttivät Elizabeth Arden, Inc. ja muut kosmetiikkayhtiöt, kuten Helena Rubinstein Incorporated ja Max Factor. 

Luomivärit ovat käyneet läpi monia eri kehitysvaiheita, esimerkiksi 1920-luvulla, jolloin ”smoky eyes” -tyyli oli trendissä, tai 1930-luvulla, jolloin meikkeihin lisättiin runsaasti värejä. Joskus suosiossa ovat myös erilaiset koostumukset, kuten helmiäis- ja duokromiset luomivärit.

 Katso myös 
 Ihmisen ulkonäkö
 Luonnonkosmetiikka
 Testattu ilman eläinkokeita -standardi

 Lähteet 

 Viitteet 

 Kirjallisuutta 



 Aiheesta muualla 

 Muurinen, Heta: Luonnonmukaisesti eläinkokeilla?  Kumppani 7.7.2009.
 Lennes, Laura: Täydellinen naaras meikkaa vain miesten takia. Helsingin Sanomat, Nyt-liite 13.12.2013.


Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit