Arnold J. Toynbee

Arnold Joseph Toynbee (14. huhtikuuta 1889, Lontoo, Britannia – 22. lokakuuta 1975, York, Britannia) oli englantilainen historiantutkija ja historianfilosofi. Toynbee tavoittelee 12-osaisessa teoksessaan A Study of History (1934–1961) synteesiä maailmanhistoriasta sivilisaatioiden synnyn, kukoistuksen, luhistumisen ja hajoamisen kautta tarkasteltuna. D. C. Sommervell on laatinut teoksesta lyhennetyn version, joka on ilmestynyt myös suomeksi nimellä Historia uudessa valossa.

Toynbee toimi Lontoon yliopiston professorina vuosina 1925–1955. Hänen poikansa oli kirjailija Philip Toynbee  ja setänsä taloushistorioitsija Arnold Toynbee.

 Ajattelu ja historianfilosofia 
Toynbeen työtä verrataan usein Oswald Spenglerin teoksen Länsimaiden perikato tuloksiin. Hän itse kuitenkin torjui Spenglerin deterministisen käsityksen historiallisesta kehityksestä luontaisena ja vastustamattomana kiertokulkuna.Toynbee 1950, s. 294–295

Toynbeen mukaan maailmassa on nykyisin kuusi suurta kulttuuria, joista länsimainen kulttuuri on vain yksi, joskin sen vaikutusvalta on tullut maailmanlaajuiseksi. Muut ovat ortodoksinen, islamilainen ja intialainen kulttuuri sekä Kaukoidän kulttuurin kiinalainen ja japanilainen haara.Toynbee, s. 10  Nykyinen länsimainen kulttuuri syntyi hänen mukaansa Rooman valtakunnan hajoamista seuraavien vuosisatojen aikana, ja sitä edelsi eri kulttuuriksi katsottava antiikin kreikkalainen eli helleeninen kulttuuri.Toynbee, s. 13–14 Kadonneet ja nykyiset kulttuurit yhteenlaskettuina hän tunnisti maailmanhistoriasta 21 kulttuuria, joista varhaisimpia olivat egyptiläinen, sumerilainen ja minolainen kulttuuri. Lisäksi hän mainitsee kirjassaan muutamia ”surkastuneita” ja ”kivettyneitä” kulttuureja. Surkastuneisiin kulttureihin hän luokitteli esimerkiksi viikinkiajan skandinaavisen kulttuurin, joka syrjäytyi jo varhaisessa vaiheessa länsimaisen kulttuuripiirin laajetessa. Toynbee arvosteli ankarasti aikansa useimpien historioitsijoiden tapaa samaistaa länsimaisen kulttuurin historia maailmanhistoriaan.Toynbee 1950, s. 44–49

 Kulttuurien kehitysvaiheet Toynbeen mukaan 
Toynbeen mukaan eri kulttuurien vaiheet niiden kasvun ja kukoistuksen aikana ovat olleet hyvinkin erilaiset ja eri pituiset.Toynbee, s. 432 Toisin kuin Spengler, hän ei siis katsonut niiden eliniän olevan mitenkään ennalta määrätty. Useimmat kulttuurit ovat kuitenkin ennemmin tai myöhemmin tehneet jonkin ratkaisevan virheen, jonka vuoksi ne ovat ”luhistuneet” ja kääntyneet tuhon tielle. Tämän kohtalokkaan käänteen jälkeen eri kulttuurien vaiheet ovat hänen mukaansa kuitenkin olleet silmiinpistävän samankaltaisia. Ensin on tullut levottomuuksien kausi, jonka aikana kulttuuriin kuuluvat valtiot käyvät toistuvasti verisiä sotia keskenään.Toynbee, s. 15–16, 291–292 Yleensä tämä kausi on kestänyt noin 400 vuotta ja päättynyt siihen, että jokin valtio (joko samaan tai muutamissa tapauksissa toiseenkin kulttuuriin kuuluva) on valloittanut koko kulttuuripiirin ja tullut yleisvaltioksi.Toynbee, s. 15, 209, 291, 314 Täten on vihdoin seurannut muutamia vuosisatoja kestänyt rauhan kausi, joka kuitenkin on tullut niin myöhään, ettei se kyennyt enää estämään kulttuurin syvenevää rappiota ja lopullista tuhoa.Toynbee, s. 310 Tämä vaihe on tavallisesti päättynyt joko vieraasta kulttuurista tulleiden valloittajien maahantuloon tai yleisvaltion hajoamiseen, minkä jälkeen sen raunioille on saattanut syntyä uusi kulttuuri. Vanhan kulttuurin loppuvaiheessa vallalle on yleensä päässyt myös jokin uusi uskonto, joka sitten "jälkeläiskulttuureissa" on ollut vallitsevana alusta lähtien.Toynbee 1950, s. 15–19

Tyypillisimpänä esimerkkinä edellä mainitusta Toynbee piti antiikin kreikkalaisen kulttuurin kehitystä. Se itse oli aikoinaan syntynyt noin 1100 eaa. minolaisen kulttuurin hajottua. Sen suurinta kasvun aikaa oli Ateenan suuruuden aika 400-luvulla eaa. Kohtalokas käänne tapahtui kuitenkin jo peloponnesolaissodan alkaessa vuonna 431 eaa.  Tällöin alkanut levottomuuksien kausi päättyi vasta, kun Augustus tasan 400 vuotta myöhemmin, vuonna 31 eaa., sai vihdoin aikaan pitkäaikaisen rauhan, pax Romanan. Rooman valtakunnan loppuvaiheissa kristinusko tuli valtauskonnoksi, ja sen perivät myös ne molemmat jälkeläiskulttuurit, länsimainen ja ortodoksinen, jotka valtakunnan lopullisen hajoamisen jälkeen syntyivät sen entisten alueiden eri osissa.

Kaikkien historiallisten kulttuurien osalta nämä vaiheet eivät kuitenkaan ole yhtä helposti tunnistettavissa. Esimerkiksi minolaisen ja maya-kulttuurin historia tunnetaan niin huonosti, ettei päätelmiä juuri voida tehdä.Toynbee, s. 322 Toisinaan taas eri kulttuurien väliset kosketukset vaikeuttavat vaiheiden tunnistamista. Näin on laita varsinkin Toynbeen ”syyrialaiseksi” nimittämän kulttuurin, jonka ajalliset ja paikalliset rajat hän määritteli varsin omintakeisesti, mutta sai tällöin siinäkin tunnistetuksi samat vaiheet.Toynbee, s. 19–24Wright, s. 346–348

Toynbeen mukaan syyrialainen kulttuuri sai alkunsa Välimeren itärannikolla toisen vuosituhannen lopulla eaa., ja alkuvaiheessa siihen kuuluivat ennen kaikkea juutalaiset ja foinikialaiset naapurikansoineen, myöhemmin useat muutkin Lähi-idän kansat. Tämän kulttuurin varsinainen kasvun kausi jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä sen levottomuuksien kausi alkoi jo 900-luvulla eaa, kun muinainen Israel kuningas Salomonin kuoleman jälkeen jakautui kahtia.Toynbee, s. 313 Levottomuuksien kausi päättyi, kun Kyyros Suuri nelisensataa vuotta myöhemmin perusti Persian suurvallan, jota Toynbee pitää tämän kulttuurin yleisvaltiona. Persialaiset kuitenkin valloittivat myös Egyptin ja Babylonian, minkä jälkeen myös nämä vanhat, mutta kauan aikaisemmin rappeutuneet kulttuurit sulautuivat vähitellen syyrialaiseen.Toynbee, s. 316 Kun sitten ensin Aleksanteri Suuri ja myöhemmin roomalaiset valloittivat lähes koko Lähi-idän, syyrialainen kulttuuri välttyi vain juuri ja juuri sulautumasta kreikkalaiseen. Se onnistui kuitenkin säilyttämään identiteettinsä ja nousi tuon tuostakin kapinaan valloittajia vastaan.Toynbee, s. 173–175 Lopulta Muhammedin ajan jälkeen ensimmäiset kalifit perustivat arabien valtakunnan, jonka alueelliset rajat olivat yllättävän tarkoin samat kuin muinaisen Persian. Toynbee tulkitsikin tämän valtakunnan eräänlaiseksi muinaisen Persian myöhäiseksi uudelleensyntymäksi. Syyrialainen kulttuuri hajosi hänen mukaansa lopullisesti vasta arabien kalifikunnan hajotessa 900-luvulla. Tämän jälkeen sen alueelle syntyi nykyinen islamilainen kulttuuri, joka peri edeltäjältään tämän loppuvaiheessaan omaksuman islamin uskon. Alkuvaiheessaan se oli Toynbeen mukaan jakautuneena kahdeksi erilliseksi kulttuuriksi, iranilaiseksi ja arabialaiseksi, jotka kuitenkin sulautuivat yhteen sen jälkeen, kun Osmanien valtakunta vuonna 1517 valloitti Egyptin.Toynbee, s. 20–21

Kysymykseen, onko myös länsimainen kulttuuri jo kääntynyt tuhon tielle, Toynbee ei katsonut voivansa antaa varmaa vastausta. Teoksesta on kuitenkin pääteltävissä, että hän ajatteli länsimaiden ”levottomuuksien kauden” alkaneen jo 1500-luvun uskonsodistaToynbee, s. 643Wright, s. 358–359 ja jatkuneen ainakin toiseen maailmansotaan saakka, minkä vuoksi enteet ovat huonot. Kuitenkin hän piti vielä mahdollisena, että länsimainen kulttuuri saattaisi vielä oppia edeltäjiensä virheistä ja täten välttää lopullisen tuhon.Toynbee, s. 301–302, 644

 Luettelo kulttuureista Toynbeen mukaan 

 Kulttuuri   Syntyaika ja -paikka  Edeltäjä  Levottomuuksien kausi  Yleisvaltio  Seuraajat  Huomautus Nykyisin elävät kulttuurit Länsimainen  Länsi-Eurooppaennen vuotta 700  Helleeninen  alkoi 1500-luvulla (?)  –  –  – Ortodoksinen, päähaara  Anatoliaennen vuotta 700  Helleeninen  977–1372  Osmanien valtakunta1372–1768  –  – Ortodoksinen, venäläinen haara  Venäjä 900-luvulla  Helleeninen  1075–1478  Venäjän keisarikunta1478–1917  –  – Iranilainen  Anatolia, Iran, Keski-Aasia ennen vuotta 1300 Syyrialainen  –  –  –  Sulautuneet yhteen nykyiseksi islamilaiseksi kulttuuriksi vuoden 1517 jälkeen Arabialainen  Arabia, Irak, Syyria, Pohjois-Afrikka ennen vuotta 1300  Syyrialainen Hindulainen  Pohjois-Intia, ennen vuotta 800  Intialainen  1175–1572  Suurmogulien valtakunta1572–1707,Brittiläinen Intia1818–1947  –  Kaukoidän, kiinalainen haara  Kiina, ennen vuotta 500  Muinaiskiinalainen  878–1280  Mongolikeisarikunta1280–1351,mantšukeisarikunta1644–1853  –  Kaukoidän, japanilainen haara  Japani, ennen vuotta 500  Muinaiskiinalainen  1185–1597  Tokugawa-shōgunaatti1597–1863  –  Kuolleet kulttuurit Egyptiläinen  Egypti, ennen 4000 eaa.  –  n. 2424–2060 eaa.  Keskivaltakunta2070–1660 eaa,Uusi valtakunta1580–1175 eaa.  –   Sumerilainen  Mesopotamia, ennen 3500 eaa.  –  n. 2677–2298 eaa.  Sumerin ja Akkadin valtakunta2298–1905 eaa.  Heettiläinen,babylonialainen  Toynbee ei pitänyt Indus-kulttuuria itsenäisenä kulttuurina vaan sumerilaisen kulttuurin sivuhaarana Babylonialainen  Mesopotamia, ennen 1500 eaa.  Sumerilainen  ? – 610 eaa.  Uus-Babylonia 610–539 eaa.  –  Toynbeen mukaankin on kyseenalaista, voidaanko tätä pitää eri kulttuurina vai ainoastaan sumerilaisen kulttuurin loppuvaiheena Heettiläinen  Anatolia, ennen 1500 eaa.  Sumerilainen  Nämä vaiheet eivät tunnistettavissa  –  hävinnyt noin 1200 eaa. Minolainen  Aigeianmeren saaristo, ennen 3000 eaa.  –  ? – 1750 eaa.  ”Minoksen merivalta”1750–1400 eaa.  Helleeninen, syyrialainen   Helleeninen  Aigeianmeren rannikot ja saaristo, ennen 1100 eaa.  Minolainen  431–31 eaa.  Rooman keisarikunta31 eaa–378 jaa.  Länsimainen, ortodoksinen (päähaara ja venäläinen haara)   Syyrialainen  Välimeren itärannikko, ennen 1100 eaa.  Minolainen  937–525 eaa.  Akhemenidien Persia525–332 eaa,Abbasidien kalifaatti640–969 jaa.  Iranilainen, arabialainen  Intialainen  Induksen ja Gangeksen laaksot, n. 1500 eaa.  Sumerilainen (Indus-kulttuuri)  ? – 322 eaa.  Maurya-valtakunta322–185 eaa,Gupta-valtakunta390–475 jaa.  Hindulainen   Muinaiskiinalainen  Keltaisenjoen laakso, n. 1500 eaa.  –  634–221 eaa.  Qin- ja Han-dynastiat221 eaa–172 jaa.  Kaukoidän, kiinalainen ja japanilainen haara  Mayakulttuuri  Keski-Amerikka, n. 500 eaa.  –  ? – 300 jaa.  Mayojen ”ensimmäinen keisarikunta”300–690  Jukatanilainen, meksikolainen   Jukatanilainen  Jukatanin niemimaa, n. 630  Mayakulttuuri  ? – 1521  Espanjan siirtomaavalta1521–1821  –  Sulautuivat varhaisessa vaiheessa yhteen; atsteekit olivat perustamaisillaan yleisvaltion espanjalaisten saapuessa Meksikolainen  Meksiko, n. 630  Mayakulttuuri  Andilainen  Andit, ajanlaskumme alun vaiheilla  –  ? – 1430  Inkavaltakunta1430–1533  –   Surkastuneet kulttuurit "Äärimmäisen lännen kristillinen kulttuuri"  Irlanti 400-luvulla  Helleeninen  –  –  –  Sulautui viimeistään 1100-luvulla länsimaiseen kulttuuriin Skandinaavinen kulttuuri  Skandinavia 500-luvulla  Helleeninen  –  –  –  Sulautui viimeistään 1000-luvulla länsimaiseen kulttuuriin Itäinen kristikunta  Amudarjan ja Syrdarjan laakso 500-luvulla  Syyrialainen  –  –  –  Tuhoutui arabialaisen kalifikunnan laajentuessa alueelle

 Suomennetut teokset 




  Lähteet 


Viitteet

 Aiheesta muualla
 Petri Kuokkasen väitöskirja (Tampereen yliopisto) 
Toynbee bibliography
Large bibliography of secondary literature, German language
Site analysing passages in Toynbee's work

Luokka:Brittiläiset historioitsijat
Luokka:Vuonna 1889 syntyneet
Luokka:Vuonna 1975 kuolleet