Suomenkarja

Suomenkarja on yhteisnimitys läheistä sukua oleville suomalaisperäisille nautakarjaroduille, joita ovat kyyttö eli itäsuomenkarja (ISK), länsisuomenkarja (LSK) ja lapinlehmä eli pohjoissuomenkarja (PSK). 

Suurin osa Suomessa pidetyistä lehmistä kuului suomenkarjaan vielä 1960-luvulla. Suomenkarjan kanta romahti kuitenkin 1970-luvun alkuun mennessä ja muodosti enää 10 prosenttia nautakarjasta saman vuosikymmenen lopulla. 

Niihin kuului 2010-luvun alussa vain 5000 yksilöä. Suomenkarjan lehmiä oli vuonna 2021 arviolta noin 3800. Suomenkarjaan kuuluvat rodut luokitellaan edelleen uhanalaisiksi. 

Suomenkarjaa käytetään pääosin lypsykarjana, mutta joitakin yksilöitä pidetään myös kotieläinpihoilla ja lemmikkeinä. Suomenkarjaa pidetään usein harrasterotuna, koska se tuottaa kaupallisessa käytössä olevia rotuja vähemmän maitoa.Sami Ojanperä: Suomenkarjan tuotosseuranta Luomalan tilalla. https://www.theseus.fi/bitstream/handle/10024/45260/Ojanpera_Sami.pdf?sequence=1

Taiteilija Miina Äkkijyrkkä tunnetaan suomenkarjan puolestapuhujana ja erityisesti itäsuomenkarjan kasvattajana ja ystävänä.

 Ominaisuudet 
Suomen karjaan kuuluvien rotujen lehmät tuottavat kaupallisessa käytössä olevia rotuja vähemmän maitoa. Niiden maito on kuitenkin hyvin valkuaispitoista ja myös rasvapitoisuus on korkea. 

Suomenkarja on sopeutunut Suomen oloihin paremmin kuin mitkään muut nautarodut. Se pärjää hyvin esimerkiksi metsälaitumella. Suomenkarjalla on myös kestävä rakenne ja hyvä hedelmällisyys. Suomenkarjalla esiintyy vähemmän jalkasairauksia kuin suureksi jalostetuilla nautaroduilla. 

Suomenkarja on luonteeltaan sitkeää, älykästä ja uteliasta.Sami Ojanperä: Suomenkarjan tuotosseuranta Luomalan tilalla. https://www.theseus.fi/bitstream/handle/10024/45260/Ojanpera_Sami.pdf?sequence=1 Alkuperäisroduille tyypillinen omapäinen käytös saattaa kuitenkin tuottaa ongelmia.

Suomenkarjan rodut eroavat toisistaan erityisesti väriltään mutta myös maidontuotannossa. Yhteisiä piirteitä ovat pieni koko ja nupous eli sarvettomuus. Länsisuomalaiset ovat hiukan muita suurempia, itäsuomalaiset taas siroimpia.

Itäsuomenkarja nousi 2000-luvulla suomenkarjan yleisimmäksi roduksi. Itäsuomalaisen karjan tunnistaa ruskeavalkoisesta väristä, ja sille on tunnusmaisinta valkoinen sahalaitainen raita selässä. Itäsuomenkarjan lehmä lypsää parhaimmillaan suurin piirtein puolet siitä, mitä ayrshirelehmä, mutta se tarvitsee toisaalta vain puolet siitä määrästä ruokaa, mitä ayrshire tarvitsee. 

Länsisuomenkarja on eniten lypsävä suomenkarjan rotu. Länsisuomenkarjan kanta väheni 2010-luvun aikana 80 prosenttia eli noin tuhanteen yksilöön. Pohjoissuomenkarjaa on vähiten, alle 900 yksilöä.Suomalainen lehmä on kotoisin Lähi-idästä – natsit yrittivät jalostaa nykynaudan esi-isää takaisin, Yle, 2017 

Erityisesti länsisuomenkarjan maidosta on löydetty tavallista korkeampia oligosakkaridipitoisuuksia, jolla voi olla terveysvaikutuksia.

 Jalostus 
Suomenkarjan jalostuksessa on monia ongelmia. Rodut ovat verrattain nuoria, ja erillisten kantakirjojen perustamisenkin jälkeen jalostus oli pienimuotoista. Toisen maailmansodan jälkeen Suomeen alettiin tuoda yhä enemmän muita, pidemmälle jalostettuja rotuja, ja suomenkarjan kannat pienenivät rajusti: vuonna 1960 tarkkailukarjoissa oli vielä liki 60 000 lehmää, vuonna 1970 enää 7 000, ja vuonna 2005 vain 2 500 lehmää. Kantojen pienenemisen lisäksi jalostukseen on vaikuttanut se, että noihin aikoihin käytettiin hanakasti tiettyjä harvoja sonneja, minkä seurauksena nykyään on vaikeaa löytää esimerkiksi länsisuomenkarjan eläintä, jonka suvussa ei esiintyisi 1960-luvulla vaikuttanut sonni Opari SSS 13088. 

Suurimmat ongelmat suomenkarjan jalostuksessa ovat liittyneet jo pitkään kannan pienuuteen ja korkeaan sukusiitosasteeseen. Sukusiitostilannetta on osaltaan pahentanut yksityisten karjankasvattajien pyrkimys käyttää lehmilleen parhaita indeksiarvostelutuloksia saaneiden sonnien siementä.

Länsisuomenkarjassa voidaan harjoittaa ainakin jonkinasteista jalostavaa kasvatusta ja pyrkiä esimerkiksi suurempiin eläimiin ja maitotuotoksiin ja parempaan luonteeseen, mutta uhanalaisten itäsuomen- ja pohjoissuomenkarjan jalostuksessa on käytännössä keskityttävä pelkästään säilyttämään mahdollisimman monipuolinen geenivalikoima.

 Historiaa 
Itäsuomenkarja eli kyyttö erotettiin 1890-luvulla omaksi rodukseen ja sen rotuyhdistys perustettiin vuonna 1898. Vuoteen 1927 mennessä oli kirjattuna 14 650 lehmää ja 4 620 sonnia. Suurimmalla osalla kyytöistä oli sarvet kun niiden rekisteröinti aloitettiin, mutta ajan saatossa enemmistöstä tuli sarvettomia. 

Itäsuomenkarja oli kadota Suomesta lähes kokonaan ja 1980-luvulla oli jäljellä enää noin 50 kyyttölehmää ja kymmenen sonnia. Nykyään itäsuomenkarjan lehmiä on noin 800 kpl. 

 Katso myös 
Luettelo suomalaisista kotieläinroduista

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus Suomen alkuperäisrodut
 HAMK Biotalous Mustiala: Maatiaiseläimet. Lehmämme (arkistolinkki)

Luokka:Suomalaiset nautarodut