Ankkapurhan linna

Ankkapurha () on Aku Ankka -sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen skotlantilainen linna, joka on kuulunut vuosisatojen ajan MacAnkan klaanille. Linnan omistaa Roope Ankka, klaanin mieslinjan viimeinen. 

Carl Barks loi Ankkapurhan linnan Vanhan linnan salaisuus -tarinaa varten vuonna 1948. Sittemmin linna on esiintynyt erityisesti muutamissa Don Rosan tarinoissa, muun muassa Roopen menneisyyttä käsittelevässä elämäkertasarjassa Roope Ankan elämä ja teot. Rosan mukaan Ankkapurha sijaitsee Rannochin nummella Skotlannin Ylämaalla.

 Luomistyö 

Carl Barks sai innoituksensa Vanhan linnan salaisuuteen heinäkuun 1947 National Geographicista lukemastaan Norman Wilkinsonin artikkelista ”British Castles, History in Stone”. Artikkelin kuvituksena oli muun muassa Wilkinsonin etsaus walesilaisesta Harlechin linnasta. Barks kopioi kuvasta varsin tarkasti Harlechin massiivisen ulkomuurin ja pyöreät kulmatornit Ankkapurhaansa, lisäten vain muureille sakaraharjat, yhden ylimääräisen tornin ja hiukan lisää varustuksia. Suuren keskustornin malliksi hän kuitenkin valitsi Harlechin sijaan edellisen vuoden lehdessä ilmestyneen valkokuvan skotlantilaisesta Cawdorin linnasta. Ankkapurhan ympäristöksi Barks valitsi kumpuilevan nummimaiseman, kun Harlech taas seisoi aikoinaan korkealla jyrkänteellä meren äärellä – nykyään meri on vetäytynyt kauemmas.

Ankkapurhan sisätiloissa Barks otti mallia ainakin Wilkinsonin etsaamasta Winchesterin linnan suuresta salista, vaikka vaihtoikin pyöreät pylväät kulmikkaiksi kivipilareiksi ja mittakaavan pienemmäksi. Ankkojen saapuessa sisälle viidennen sivun neljännessä ruudussa valo lankeaa haarniskasaliin samassa kulmassa kuin Wilkinsonin etsauksessa, samoin pilarien ja holvikaarten kulma on ilmeisen yhtenevä. Don Rosa puolestaan käytti Klaaninsa viimeisessä Ankkapurhan suuren salin mallina Camelotin sisätiloja esittävää ruutua Hal Fosterin Prinssi Rohkea -sarjakuvasta.Rosa, Don: Näin syntyi Klaaninsa viimeinen. Teoksessa Roope Ankan elämä ja teot, s. 24.

Esiintyminen sarjakuvissa

Barksin Vanhan linnan salaisuudessa Ankkapurha on suuri harmaakivinen linnoitus, jota ympäröi matala vallihauta. Ulkomuurin neljässä kulmassa seisovat paksut pyöreät tornit, ja sisäpihalla kohoaa korkea, nelikulmainen keskustorni. Linnan salien ja käytävien seinustoille on asetettu esille lukuisia menneiden aikojen MacAnkkojen haarniskoja. Ulkona nummella lähellä Ankkapurhan porttia on MacAnkkojen kalmisto sammaloituneine ja ajansyömine hautakivineen. Sinne on haudattu myös Roopen vanhemmat Fergus ja Lauha. Linnan lähin asutus on Don Rosan mukaan pieni kylä nimeltä Ankantaka ().

Vaikka Ankkapurha on Vanhan linnan salaisuudessa keskustornin osittain sortunutta kattoa lukuun ottamatta varsin hyvässä kunnossa, yli kymmenen vuotta myöhemmin piirretyssä Vaskervillen koirassa (1960) Barks esittelee aivan toisenlaisen linnan: kivikasoista ja puoliksi sortuneista seinistä koostuvan raunion. Toisin kuin Vanhan linnan salaisuudessa, tässä tarinassa linna on tosin verrattain pienessä sivuosassa. MacAnkkojen sukulinnan kahdella eri versiolla on ulkoisesti hyvin vähän yhteistä, eikä Barks yhdistä Vaskervillen koiraa Vanhan linnan salaisuuden tarinalliseenkaan jatkumoon. Molemmissa tarinoissa Ankat vaikuttavat olevan ensimmäistä kertaa Skotlannissa Roopen sukuperintöä jäljittämässä, vaikkakin aivan eri syistä. Don Rosan piirtämä Ankkapurha on pikkutarkka kopio Vanhan linnan salaisuuden linnasta.Dave Angusin käsikirjoittamassa ja Vicarin piirtämässä tarinassa Itkevä merihirviö MacAnkan linna sijaitsee poikkeuksellisesti pienellä saarella keskellä järveä nimeltä Lohi-Messi. Tarinassa linnan asukkaita ovat Roopen serkku Kaapo ja hänen poikansa Topi. 

Linnalla on suomennoksessa sama nimi kuin Kymijoen Ankkapurha-koskella Kouvolassa. Kosken nimi ei tosiasiassa liity ankkoihin, vaan se on alun perin tarkoittanut ”kovaa koskea” viitaten virran voimakkuuteen.

 Linnan kuvitteellinen historia 

Julkaistuista tarinoista ei käy ilmi, milloin Ankkapurha tarkalleen ottaen on rakennettu, mutta viimeistään sen on täytynyt olla olemassa jossakin muodossa vuonna 1057.Rosa, Don: Klaaninsa viimeinen. Teoksessa Roope Ankan elämä ja teot, s. 11. MacAnkan klaani oli ollut Skotlannissa jo vuosisatoja aiemminkin, kuten käy ilmi Don Rosan luonnoksista Roopen elämäkerran aloitukseksi.Seitsensivuinen luonnos MacAnkkojen historiasta jäi käyttämättä, kun Egmontin toimittaja Byron Erickson vaati Rosaa keskittymään alusta alkaen tarinan keskushenkilöön, Roopeen. Rosa, Don: Näin syntyi Klaaninsa viimeinen. Teoksessa Roope Ankan elämä ja teot, s. 23. Kuvituksena alkuperäisen luonnoksen sivut 2–3.

Vuonna 1220 sir Ohrapää MacAnkka muurasi umpeen linnan vankityrmiin vievän sisäänkäynnin sillä verukkeella, että hän katsoi niiden ylläpidon käyvän liian kalliiksi.Rosa, Don: Klaaninsa viimeinen. Teoksessa Roope Ankan elämä ja teot, s. 18. Samalla hän kuitenkin rakennutti linnasta ulos johtavan käytävän, jonka salaamiseksi tyrmät ilmeisesti todellisuudessa suljettiin. Ulkona nummella käytävän sisäänkäynti oli kätketty MacAnkkain kalmistoon sir Ohrapään hautapaaden alle – todellisuudessa häntä ei ollut haudattu sinne, vaan Tupu, Hupu ja Lupu löysivät hänen luurankonsa esille asetetusta haarniskasta linnan sisältä. Sotisovan takana oli toinen salaovi tyrmiin.

1300-luvun alulla Ankkapurhasta tuli temppeliherrojen valtavan omaisuuden kätköpaikka, kun aarre rahdattiin Skotlantiin turvaan Ranskan kuninkaan Filip IV:n suunnittelemalta takavarikolta. Temppeliherroihin kuulunut MacAnkka tarjosi Ankkapurhan aarteen kätköpaikaksi, ja sitä varten linnan alle rakennettiin suuri maanalainen sali, jonne johti salakäytävä sir Ohrapään sinetöimistä tyrmistä. Aarteen olemassaolo unohtui MacAnkoilta vuosisadoiksi, kunnes Roopen isä Fergus löysi salakäytävän vuoden 1900 tietämillä. Hänkään ei kuitenkaan kyennyt ratkaisemaan viimeistä johtolankaa, ja aarteen löysi vasta Roope puolta vuosisataa myöhemmin Don Rosan tarinassa Kirje kotoa.

Asuttuaan Ankkapurhassa ainakin kuusi vuosisataa MacAnkat joutuivat pakenemaan tiluksiltaan vuonna 1675, kun heitä ilmestyi vainoamaan kammottava paholaiskoira.Rosa, Don: Klaaninsa viimeinen. Teoksessa Roope Ankan elämä ja teot, s. 10. Vuosisatoja myöhemmin Roope sai selville Barksin tarinassa Vaskervillen koira, että aavehurtta oli todellisuudessa ollut kilpailevan Vaskervillen klaanin jäsen valtavaksi koiraksi naamioituneena. Karkotettuaan MacAnkat Vaskervillet pääsivät laiduntamaan lampaitaan vapaasti vihamiestensä mailla. MacAnkat säilyivät Ankkapurhan omistajina, mutta kahteen vuosisataan he eivät siellä asuneet ja linna oli tyhjillään.

MacAnkat olivat vuonna 1885 vaarassa menettää Ankkapurhan verorästien vuoksi, mutta viime hetkellä Roope palasi Amerikasta mukanaan kymmenentuhannen dollarin sekki myymästään kuparikaivoksesta. Vaskervillet varastivat sekin, jonka jälkeen Roope haastoi Argus Vaskervillen kaksintaisteluun. Tarinassa Ankkapurhan uusi valtias Tämän jälkeen perhe asettui asumaan linnaan, kunnes Roope vuonna 1902 vielä kerran palasi Skotlantiin. Hän oli aikonut asettua asumaan Ankkapurhaan, mutta epäonniset Ylämaan kisat vakuuttivat hänet siitä, ettei hän enää sopeutuisi seudulle. Roope otti sisarensa mukaansa ja lähti Ankkalinnaan. Lähtöpäivänä isä Fergus kuoli.Tarinassa Ankantaan miljardööri

Liki viiteen vuosikymmeneen linnassa ei asunut muita kuin Skotti McTerrier, jonka Roope oli palkannut linnan hoitajaksi viimeisellä käynnillään 1902. Skotti kuoli muutamia kuukausia ennen Vanhan linnan salaisuuden tapahtumia. Seikkailun jälkeen linnalle täytyi etsiä uusi hoitaja. Aku pestasi Roopen tietämättä tehtävään hänen sisarensa Matildan, jonka kanssa Roope oli kärsinyt välirikon kaksi vuosikymmentä aiemmin.

 Lähteet 


 Viitteet 

Luokka:Aku Ankka -sarjakuvan paikat
Luokka:Kuvitteelliset linnat
Luokka:85 Sadut, kuvakirjat, sarjakuvat