Lateraanisopimukset

Lateraanisopimuksiksi kutsutaan kolmea sopimusta, jotka solmittiin Benito Mussolinin käytännössä hallitseman Italian kuningaskunnan ja Pyhän istuimen välillä 11. helmikuuta 1929. Sopimus johti Vatikaanivaltion perustamiseen.

 Tausta ja sopimuksen synty 
Sopimukset ratkaisivat Italian ja paavin välisen kiistan, joka oli syntynyt vuonna 1870, kun Italia liitti Rooman itseensä, mikä lakkautti Kirkkovaltion ja paavin maallisen vallan. Paavit julistautuivat "Vatikaanin vangeiksi" eivätkä esiintyneet julkisuudessa lähes kuuteen vuosikymmeneen. Paavit myös kieltäytyivät tunnustamasta tunnustamasta Italian kuningaskuntaa.

Sopimuksen allekirjoittivat Italian puolesta Benito Mussolini ja Pyhän istuimen puolesta kardinaali Pietro Gasparri.thumb|Lateraanisopimuksien mukainen Vatikaanin alue.

 Keskeinen sisältö 
Sopimuksien keskeinen sisältö on seuraavanlainen:

 Italia tunnustaa Pyhän istuimen itsenäisyyden kansainvälisellä kentällä ja täyden suvereniteetin Vatikaanin alueellaThe Holy See (1929): art. 2 & 3
 Paavin katsotaan olevan Italiaan kuninkaaseen verrattava poliittinen johtaja, jonka persoona on pyhä ja loukkaamatonThe Holy See (1929): art. 8
 Pyhällä istuimella on oikeus omaan lainsäädäntöönsäThe Holy See (1929): art. 12
 Vatikaaniin, tai muihin Pyhän istuimen hallinnoimiin paikkoihin, Italian kautta saapuviin tuotteisiin ei sovelleta Italian tullejaThe Holy See (1929): art. 20
 Pyhä istuin luovuttaa Italialle sellaiset henkilöt, jotka ovat rikosepäilyn kohteena Italiassa rikoksista; Pyhä istuin ei myöskään myönnä tällaiselle henkilölle turvapaikkaaThe Holy See (1929): art. 22
 Pyhä istuin on puolueeton kansainvälisessä politiikassaThe Holy See (1929): art. 24
 Pyhä istuin tunnustaa Rooman Italian pääkaupungiksi ja Italia tunnustaa Pyhän istuimen oikeuden hallita Vatikaania ja katolista kirkkoa; ns. Rooman kysymys on käsitelty loppuunThe Holy See (1929): art. 26

Italia maksoi Pyhälle istuimelle korvauksia menetetyistä Kirkkovaltion maista, joiden suuruudeksi määriteltiin 1,75 miljardia liiraa. Näistä osan Pyhä istuin sai rahana ja osan joukkovelkakirjoina.

Sellainen henkilö, joka on aiemmin ollut Vatikaanin kansalainen, saa en menetettyään automaattisesti Italian kansalaisuuden, jos hänellä ei ole minkään muun maan kansalaisuutta.The Holy See (1929): art. 9

 Toisen maailmansodan jälkeen 
Sopimukset uudistettiin toisen maailmansodan ja Mussolinin kaatumisen jälkeen. Italian tasavallan perustuslain mukaan kirkko ja valtio ovat toisistaan itsenäisiä. Lateraanisopimukset säilyttivät asemansa osapuolten suhteiden pohjana. Sellaiset muutokset lateraanisopimuksiin, jotka molemmat osapuolet ovat hyväksyneet, eivät vaadi Italian perustuslain muutoksia.

Vuoden 1984 korvaava sopimus poisti muun muassa katolisuuden aseman Italian valtionuskontona.

Italian valtio ei enää suoraan tue Pyhää istuinta taloudellisesti. Sen sijaan Italiassa kerättävä kirkollisvero, niin sanottu kahdeksan tuhannesosaa, jyvitetään automaattisesti katoliselle kirkolle, jos maksaja ei ole erikseen ilmaissut haluavansa sen menevän jollekin toiselle uskontokunnalle.

 Lähteet 



 Viitteet 

Luokka:Italian historia
Luokka:Katolisen kirkon historia
Luokka:Vatikaanivaltion historia
Luokka:Katolinen kirkko Italiassa
Luokka:Pyhä istuin