Karaganda

Karaganda () tai Qarağandı () on kaupunki Keski-Kazakstanissa, Karagandan alueen pääkaupunki. Sen asukasluvuksi arvioitiin 475 370 (2012). Se on väestömäärällä se on Kazakstanin neljänneksi suurin kaupunki.

Nimi
Kaupunki on saanut nimensä kazakin kielen mustaa akasiaa tarkoittavan sanan mukaan(,?). Toisen selityksen mukaan sen aromaisemissa luontaisesti kasvavista hernepensaista (Caragana). 

Historia
Karagandan seutu liitettiin 1822 Venäjän imperiumiin. Alueella sijaitsee laaja hiilikenttä. Alueelta löydettiin hiiltä vuonna 1833, ja sitä ryhdyttiin tuottamaan pienimuotoisesti läheiselle, vuonna 1834 perustetulle kuparikaivokselle. Hiilen tuotantoa laajennettiin, ja varsinainen pysyvämpi asutus kehittyi vuodesta 1856 lähtien. Hiiltä tuotettiin läheiselle kuparisulattamolle. Louhinta keskeytyi 1920-luvulla, mutta jatkui 1931 rautatien valmistuessa. Alueen hiilivarantojen voimakas hyödyntäminen alkoi vuosina 1931–1932, apuna käytettiin vankityövoimaa. Alueen pienemmät taajamat Bolšaja Mihailovka, Tihonovka, Zelenaka Balka ja Novojusenka yhdistettiin vuonna 1931 Karagandan taajamaksi, joka sai kaupungin aseman vuonna 1934. Vuodesta 1936 alueen (oblastin) pääkaupunki. Suuren isänmaallisen sodan aikana seudusta tuli koko Neuvostoliiton hiilentuotannon keskuksia. Saksalaiset olivat tässä vaiheessa miehittäneet nykyisen Itä-Ukrainan hiilentuotantoalueet.

Vuonna 1939 Karagandan asukasluku oli 154 000. Kun Kazakstaniin karkotettiin epäluotettavina pidettyjä kansoja, ja ajoittain 1940-luvulla jopa 70 % asukkaista oli saksalaisia.

Vankileiri
Toisen maailmansodan aikana kaupungissa toimi sisäministeriö NKVD:n vankileiri numero 99 (Spasso-Zavodskoin leiri), jossa oli myös suomalaisia. Se oli suurimpia suomalaisten sotavankien sijoituspaikkoja. He työskentelivät hiilikaivoksissa.  Leirillä kuolleiden suomalaisten sotavankien muistoksi on pystytetty muistomerkki.Sotavankien muiston vaalimisyhdistys. Web Archive. Viitattu 24.10.2022.

1930–1950-luvuilla alueella oli GULAG-leiri (KarLag), jonne myös kirjailija Aleksandr Solženitsyn oli karkotettuna jonkin aikaa.

Sodan jälkeen
Tšetšenian presidenttinä toiminut Ahmat Kadyrov syntyi Karagandassa. 

Vuonna 1972 paikkakunnalla oli 541 000 asukasta. Neuvostoliiton suurvallan hajoaminen merkitsi suurta muutosta kaupungissa; myös kansalaisten tietoisuuden ja liikkuvuuden vapautuminen jo glasnostin ja perestroikan seurauksena vaikutti. Hiilentuotanto ja myynti väheni. Alueelta muutti pois etenkin venäläisiä. Kun asukkaita oli vuonna 1989 vielä 507 000, putosi väkiluku 413 000:een vuonna 2005. Sittemmin väkiluku on kääntynyt jälleen nousuun. Vuoden 2012 alussa asukkaita arvioitiin olevan jo runsas 475 000.

Väestön kehitys
 154 000 (1939)
 541 000 (1972)
 507 318 (1989)
 436 864 (1999)
 413 000 (2005)
 459 778 (2009)
 475 370 (2012, arvio)

Ilmasto

Ilmasto on kuiva ja mantereinen. Vuosien 1961–1990 mittausten perusteella laskettu ilman keskilämpötila oli 3,4  °C. Tammikuun keskilämpötila on -13,6 °C ja heinäkuun 20,8 °C. Vuoden keskimääräinen sademäärä on 331,9 millimetriä. Eniten sataa heinäkuussa ja vähiten helmikuussa, joka on myös vuoden kylmin kuukausi.

Osat
Kaupunki jakaantuu noin tusinaan asutukseen 800 km² alueella, joista historiallisesti tunnetuimpia ovat uusi ja vanha kaupunki. Vanha kaivosten ympärille kehittynyt kaupunki on pääosin hylätty. Uutta kaupunkia alettiin rakentaa 1934 kulttuuri- ja hallintokeskukseksi puistoineen ja kulttuuripalatseineen. Myöhemmin on syntynyt uusia kaupunginosia, esimerkiksi 1930–1960 rakennetun uudesta keskustasta koilliseen ja kaakkoon.

Talous
Kaupunki on merkittävä Kazakstanin kaupan, liike-elämän ja teollisuuden keskus. Suurin teollisuudenala on edelleen hiilen louhinta ja siihen liittyvä teollisuus. Lisäksi kaivosteollisuus tuottaa kuparia, wolframia ja mangaania. Alueella on sementti-, elintarvike- ja kevyttä teollisuutta. 

Väen keskittyminen vähensi paikallisten vesivarojen riittävyyttä puoliaavikkoisella seudulla. 1972 alettiin rakentaa Irtyšin–Karaganda kanaalia.

Liikenne
Karaganda sijaitsee maan pääkaupungin Astanan ja suurimman kaupungin Almatyn välissä näiden kautta kulkevan valtatien (eurooppatie E125) ja rautatien varrella. Maanteitse kaupungin luoteispuolella sijaitsevaan Astanaan on 184 kilometriä. Kaupungissa on tärkeä rautatieasema.

Kaupunki oli ehdolla Kazakstanin pääkaupungiksi 1990-luvun alussa, ja sinne rakennettiin Sary-Arkan lentoasema (KGF), joka on Keski-Aasian suurimpia lentoasemia. 

Palvelut
Kaupungissa on Kazakstanin suurimman, 8 000 opiskelijan yliopiston lisäksi neljä muuta yliopistoa, kolme teatteria, kaksi museota ja kasvitieteellinen puutarha.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Kaupungin kotisivut 

Luokka:Kazakstanin kaupungit