Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkue

Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkue, tunnettu myös lempinimellä Punakone, edusti Neuvostoliittoa kansain­välisissä jääkiekko-otteluissa vuosina 1951–1991. Se liittyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 1952. Neuvosto­liitto hallitsi kansain­välisiä jää­kiekko­kenttiä ylivoimaisesti. Joukkue voitti seitsemän olympia­kultaa ja 22 maailman­mestaruutta. Neuvosto­liiton jää­kiekko­maa­joukkueen jäsenet olivat käytännössä ammattilaisia ja tunsivat toistensa peli­tyylit, joten heidän yhteis­pelinsä toimi toisinaan erittäin hyvin. Samaan aikaan muut jääkiekon suurmaat eivät saaneet käyttää NHL-ammattilaisiaan maajoukkueissaan. Tämän vuoksi vuosina 1963–1991 joukkue jäi maailmanmestaruuskisoissa vain kuudesti ilman kultamitalia. Neuvostoaikana jää­kiekko­valmennus oli ammattimaista. Tästä kertoo se, että maa­joukkue­pelaajat harjoittelivat 11 kuukautta vuodessa lähes eristyksissä baza-leirillä ja viettivät vain yhden täyden kuukauden perheensä parissa.Korpi, Rauno. 2005. Yleisradion radio-ohjelmasarja Punainen heinäkuu

Neuvosto­liiton hajottua vuonna 1991 joukkue koottiin vielä kerran yhteen vuoden 1992 talvi­olympialaisia varten. Itsenäisten valtioiden yhteisö IVY voitti kilpailuissa kultaa.

 Historia 
Ensimmäisen pelinsä Neuvostoliitto pelasi Itä-Saksaa vastaan Berliinissä vuonna 1951 voittaen pelin maalein 23–2. Neuvostoliiton oli määrä osallistua vuoden 1953 maailmanmestaruuskilpailuihin, mutta se jäi pois loukkaantumisten vuoksi. Ensimmäisen kerran arvo­kisoihin joukkue osallistui Tukholmassa vuoden 1954 maailmanmestaruuskilpailuihin voittaen maailman­mestaruuden. Joukkue voitti kaikki muut ottelunsa, mutta pelasi yhden tasa­pelin isäntämaa Ruotsin kanssa. Neuvostoliittoa valmensi turnauksessa Arkadi Tšernyšov. Ensimmäistä kertaa olympialaisiin Neuvostoliitto osallistui Cortina d'Ampezzossa vuonna 1956 voittaen olympia­kultaa. Ensimmäisen kerran Neuvosto­liitto järjesti maailman­mestaruuskilpailut vuonna 1957 Moskovassa. Kisa­isännät hävisivät ratkaisevan viimeisen pelin 60 000 katsojan edessä Ruotsille. 

Vuoden 1962 kisoja joukkue boikotoi, koska turnaus järjestettiin Yhdys­valloissa. Välivuoden jälkeen valmentaja­kaksikoksi tuli Anatoli Tarasov ja Arkadi Tšernyšov. He johdattivat joukkueen ennätyksellisesti yhdeksään peräkkäiseen maailman­mestaruuteen. Ennätysvuodet olivat 1963–1971. Heidän valmentaja­kautenaan Neuvosto­liitto voitti myös kolme olympia­kultaa. Siitä huolimatta heidät erotettiin vuoden 1972 talvi­olympialaisten jälkeen. Heidän seuraajakseen valittiin Vsevolod Bobrov, joka valmensi Neuvosto­liittoa vuoden 1972 maailmanmestaruuskisoissa. Niissä joukkue jäi hopealle isäntämaa Tšekkoslovakian voittaessa kultaa. Bobrov valmensi joukkuetta myös syksyn Summit Seriesissä, jossa Neuvosto­liitto hävisi niukasti Kanadalle. Neuvosto­liitto palasi seuraavana keväänä kulta­mitali­kantaan voittaen heti kolme maailman­mestaruutta peräkkäin.

Vuosien 1975 ja 1976 maailman­mestaruuskisoissa joukkuetta valmensi Boris Kulagin, jolloin joukkue saavutti kultaa ja hopeaa. Innsbruckin talvi­olympialaisissa vuonna 1976 hän valmensi Neuvosto­liiton olympia­kultaan, mutta saman vuoden Kanada-cupissa joukkue sijoittui kolmanneksi.

 Tihonovin aika 
Viktor Tihonov nimitettiin joukkueen valmentajaksi kesällä 1977 sen jälkeen kun Neuvostoliitto oli jäänyt kolmanneksi vuoden 1977 maailmanmestaruuskisoissa Tšekkoslovakian ja Ruotsin jälkeen. Vuosina 1963–1976 Neuvostoliitto olikin voittanut joka vuosi kultaa joko maailmanmestaruuskilpailuista tai olympialaisista.

Vuosina 1978–1983 Neuvostoliitto voitti viisi maailmanmestaruutta ja vuoden 1981 Kanada-cupin. Ainoat arvokisat, jotka tuottivat joukkueelle pettymyksen olivat Lake Placidin talviolympialaisten 1980 loppusarjan tunnettu Miracle on Ice -ottelu, jossa Yhdysvallat voitti hallitsevan olympiavoittajan maalein 4–3 ja Neuvostoliitto jäi hopealle. Sarajevon olympialaisissa vuonna 1984 Neuvostoliitto voitti olympiakultaa puhtaalla pelillä, voittaen kaikki pelinsä. Saman vuoden Kanada-cupissa joukkue voitti alkusarjan ja sai vastaansa välierässä kisaisäntä Kanadan, jolle Neuvostoliitto hävisi  jatkoajalla lukemin 3–2, Neuvostoliitto oli turnauksessa lopulta kolmas. Vuoden 1985 maailmanmestaruuskisoissa Tšekkoslovakiassa joukkue voitti pronssia kisaisäntien viedessä maailmanmestaruuden, mutta Euroopan-mestaruuden voitti kuitenkin Neuvostoliitto.

Vuoden 1986 maailmanmestaruuskilpailut olivat Moskovassa. Kisaisännät voittivat kultaa kahden vuoden tauon jälkeen. Vuonna 1987 Itävallan kisoissa Neuvostoliitto jäi kisoissa hopealle. Saman vuoden Kanada-cupissa Neuvostoliitto kohtasi kolmiosaisessa loppuottelusarjassa Kanadan. Neuvostoliitto hävisi ratkaisevan viimeisen ottelun lukemin 6–5.

 Syntyneitä joukkueita 
Neuvostoliiton hajoamisesta seuranneita joukkueita:
 Venäjän jääkiekkomaajoukkue peri Neuvostoliiton paikan A-sarjassa.
 Valko-Venäjän jääkiekkomaajoukkue
 Latvian jääkiekkomaajoukkue
 Ukrainan jääkiekkomaajoukkue
 Kazakstanin jääkiekkomaajoukkue
 Liettuan jääkiekkomaajoukkue
 Viron jääkiekkomaajoukkue
 Armenian jääkiekkomaajoukkue
 Azerbaidžanin jääkiekkomaajoukkue
 Georgian jääkiekkomaajoukkue
 Kirgisian jääkiekkomaajoukkue

Saavutukset arvokisoissa
Olympialaiset
 1956: kultaa
 1960: pronssia
 1964: kultaa
 1968: kultaa
 1972: kultaa
 1976: kultaa
 1980: hopeaa
 1984: kultaa
 1988: kultaa

Maailmanmestaruuskisat

 1954: kultaa
 1955: hopeaa
 1956: kultaa
 1957: hopeaa
 1958: hopeaa
 1959: hopeaa
 1960: pronssia
 1961: pronssia
 1962: ei osallistunut
 1963: kultaa
 1964: kultaa
 1965: kultaa
 1966: kultaa
 1967: kultaa
 1968: kultaa
 1969: kultaa
 1970: kultaa
 1971: kultaa
 1972: hopeaa
 1973: kultaa
 1974: kultaa
 1975: kultaa
 1976: hopeaa
 1977: pronssia
 1978: kultaa
 1979: kultaa
 1981: kultaa
 1982: kultaa
 1983: kultaa
 1985: pronssia
 1986: kultaa
 1987: hopeaa
 1989: kultaa
 1990: kultaa
 1991: pronssia

* Ne vuosiluvut, joina Neuvostoliitto oli kisaisäntänä, on lihavoitu. 

Kanada-cup

 1976 3.
 1981 1. Voitti mestaruuden
 1984 3.
 1987 2.
 1991 5.

 Pelaajia  

 Anatoli Firsov 
 Valeri Harlamov 
 Vladimir Petrov 
 Boris Mihailov 
 Aleksandr Maltsev
 Aleksei Kasatonov
 Aleksandr Ragulin 
 Viktor Polupanov
 Vladimir Vikulov
 Igor Larionov
 Sergei Makarov
 Vladimir Krutov
 Vjatšeslav Fetisov 
 Vladislav Tretjak 
 Aleksandr Jakušev 
 Vladimir Myškin
 Aleksandr Almetov
 Veniamin Aleksandrov
 Boris Maiorov
 Jevgeni Maiorov
 Vladimir Shadrin
 Helmut Balderis
 Sergei Kapustin
 Viktor Konovalenko
 Vitali Davydov
 Vladimir Luttsenko
 Valeri Vasiljev
 Vjatseslav Starshinov
 Viktor Shuvalov
 Vsevolod Bobrov

Valmentajia
 Viktor Tihonov (1977-1991)
 Boris Kulagin (1974–1976)
 Vsevolod Bobrov (1972–1974)
 Anatoli Tarasov (1958–1972)
 Arkadi Tšernyšov (1954–1972)
 Vladimir Jursinov (apuvalmentaja)

 Tilastot 
Eniten tehopisteitä tehneet pelaajat, kun mukaan lasketaan ainoastaan olympialaiset, maailmanmestaruuskilpailut, Kanada-cupit ja vuoden 1972 Summit Series:
 Valeri Harlamov 199 tehopistettä
 Aleksandr Maltsev 198 tehopistettä
 Boris Mihailov 180 tehopistettä
 Vladimir Petrov 176 tehopistettä
 Sergei Makarov 172 tehopistettä

 Kokoonpanoja 
 Kanada-cup vuonna 1976
 Olympialaiset vuonna 1980
 Kanada-cup vuonna 1981
 Kanada-cup vuonna 1984
 Kanada-cup vuonna 1987
 Olympialaiset vuonna 1988
 Kanada-cup vuonna 1991

 Katso myös 
 Venäjän jääkiekkomaajoukkue
 Neuvostoliiton jääkiekon mestaruussarja
 Neuvostoliiton alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

Lähteet

Aiheesta muualla

 http://www.chidlovski.com/personal/1954/index.htm
 http://www.nationalteamsoficehockey.com/uploads/Soviet_Union_All_Time_Results.pdf
 http://www.nationalteamsoficehockey.com/uploads/CIS_All_Time_Results.pdf
 Ylen Elävä arkisto: Punakoneen taituruuden taustalla oli voittamisen pakko – Rauno Korpi kertoo punakoneen historiasta

Luokka:Jääkiekkomaajoukkueet
Maajoukkue
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit