Pomeranian

Pomeranian ( ’kääpiöpystykorva’) on pienikokoinen pitkäkarvainen saksalainen koirarotu. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty Canis pomeranusHamilton Smith, Charles. The Naturalist’s Library: Vol. XIX, Mammalia: Dogs, Vol. II, s. 147. Chatto & Windus: Piccadilly.. Nimi pomeranian tarkoittaa pommerilaista. Se on yksi viidestä saksanpystykorvarodusta. Pomeranian kuuluu FCI-luokituksessa ryhmään 5, pystykorvat ja alkukantaiset rodut.

Rotu oli vuonna 2025 Suomen 40. eniten rekisteröity koirarotu. Vuosina 2020–2025 Suomessa syntyi joka vuosi noin 200–400 pomeraniania.

 Ulkonäkö 
Pomeranianin säkäkorkeuden tulisi olla sama kuin sen rungon pituus. Säkäkorkeus on 18–24 cm. Rodun erikoisuus on pallomaisen vaikutelman muodostava pitkä karvapeite, joka pysyy pörheänä tiheän ja runsaan pohjavillan ansiosta. Kallo on leveä ja kuono hyvin kiilamainen, joskaan kuonon sivuprofiili ei koskaan saa olla laskeva. Silmät ovat hieman vinot, soikeat ja keskikokoiset. Korvat ovat pienet, pystyt ja pyöreämuotoiset. Tuuheakarvainen häntä kaartuu selän päälle. 

Pomeranianilla sallitaan värityksistä musta, ruskea, valkoinen, oranssi, hopeanharmaa (riistanvärinen) ja "muunvärinen". "Muita" rodussa esiintyviä värejä ovat kermanvärinen, kerma- ja oranssisoopeli, musta merkein ja valkokirjava (mustin, ruskein, harmain, oranssein, oranssi-soopelein, kermanvärisin tai kerma-soopelein merkein). Vakaviksi virheiksi näyttelykoirilla luetaan lihanvärinen kirsu tai iho kasvoissa, liian vaaleat tai vedenväriset silmät sekä harmailla yksilöillä puutteelliset pään värimerkit. Hylkääviä virheitä ovat selkeät valkoiset laikut muilla kuin valkoisilla/kirjavilla koirilla sekä kaikki merleväritykset.

 Luonne ja käyttäytyminen 
Rotumääritelmän mukaan pomeranian on aina valpas, leikkisä, eloisa ja poikkeuksellisen uskollinen omistajaansa kohtaan. Pomeranian on hyvin oppivainen, sinnikäs ja pitkäikäinen sekä tyypillisesti epäluuloinen vierasta kohtaan, joskus haukkuherkkä.

 Alkuperä 
Pomeranian on keskieurooppalaisista ikivanhoista pystykorvatyypeistä polveutuva pieni pystykorva. Alun perin rotu on saksalainen, mutta englantilaiset ovat jalostaneet sitä, minkä vuoksi Englantia on sittemmin pidetty rodun kotimaana. Saksassa rotua käytettiin vahtikoirina, jotka ilmoittivat vieraista kulkijoista kipakalla haukkumisella.

1700-luvulla saksalainen prinsessa Charlotte von Mecklenburg-Strelitz muutti Englantiin naituaan Yrjö III:n, ja hän toi mukanaan uuteen kotimaahansa valkoisia pommerilaisia pystykorvia. Näistä yksilöistä jalostettiin seuraavien vuosikymmenten aikana nykyinen pomeranian. Charlotten ja Yrjön aikakaudella rodusta tuli myös muun aateliston suosima. Suosionsa huipulla se oli kuitenkin vasta Charlotten lapsenlapsen kuningatar Viktorian aikakaudella 1800-luvulla, jolloin tämä tutustui pomeranianiin Italian matkansa aikana. Hän osti useita rodun edustajia Firenzestä, mukaan lukien kuuluisat Gina-nartun ja Marco-uroksen.History of the German Spitz: From antiquity to the 19th century. Preußenspitz - all about the German Spitz breed. Haettu 24.11.2025. Hän alkoi kasvattaa pomeranianeja ja perusti vuonna 1891 kennelin nimellä Windsor. 

1800-luvulla pomeranian ei ollut enää vain aateliston lemmikki, vaan myös muun kansan suosikki. Niitä vietiin myös Yhdysvaltoihin. Vähitellen englantilaisten kasvattamista pystykorvista tuli entistä pienempiä ja kääpiökoiramaisempia. Kaikki värit sallittiin, mutta painoa sai olla enintään 4,5 kg. 1900-luvun vaihteessa valkoisesta pomeranianista tuli muotirotu Lontoossa, mutta myöhemmin sen suosio hiipui äänekkyyden ja levottoman luonteen takia. Pomeranian esiintyi englantilaisissa koiranäyttelyissä ensikerran vuonna 1871, ja jo vuonna 1905 eräässä näyttelyssä esiintyi peräti 125 rodunedustajaa.

Vuonna 1891 perustettiin pomeranianin rotuyhdistys ja laadittiin edelleen voimassa oleva rotumääritelmä.

Vuonna 1922 zwergspitz-kokoluokka poistettiin käytöstä - kunnes vuonna 1974 määriteltiin uudelleen "vanha" zwergspitz, jotta pomeranian saatiin sisällytettyä saksanpystykorvan rotumääritelmään. Syy tälle oli, ettei Englannista ja Yhdysvalloista tuotuja pomeranianeja luokiteltaisi eri rotujärjestön (kääpiökoirajärjestön) alaisuuteen. Ongelma kuitenkin oli, että pomeranianin liittäminen saksanpystykorvan rotumääritelmään tapahtui ilman Verein für Deutsche Spitze -järjestön yleiskokousta, ainoastaan sen hallituksen kokouksessa tehdyllä päätöksellä.The "Keeshond" case - About the replacement of the German Spitz by his foreign cousins. Preußenspitz - all about the German Spitz breed. Haettu 15.1.2026.

Saksan ulkopuolella pomeranianin tyyppi on ollut jo pitkään huomattavasti erilainen kuin alkuperäisen kääpiöpystykorvan: pyöreä omenapää, lyhyt kuono ja leuka sekä korkea hännän kanto olivat alkaneet muodostua ongelmakohdiksi moderneilla yksilöillä. Lisäksi moni narttu ei kyennyt luonnolliseen synnytykseen, vaan niille piti suorittaa keisarileikkaus. Tätä uutta liioiteltua tyyppiä kritisoi mm. tuomari Wörner vuonna 1975, todeten että "zwerg (kääpiö) ei ole sama kuin gnom (menninkäinen)"; hänen mukaansa myös pomeranianin tuli olla täysin pystykorva ja vastata FCI-rotumääritelmää.

Noihin aikoihin Verein für Deutsche Spitze epäili, että ulkomailla pomeranianiin oli risteytetty chihuahuaa tai kiinanpalatsikoiraa, millä oli saavutettu siellä päin haluttu, "nukkemainen" ulkonäkö. Tämän vuoksi saksalaisten zwergspitzien ja ulkomailta tuotujen pomeranianien väliset risteytykset kiellettiin joksikin aikaa. 15 vuotta myöhemmin Verein für Deutsche Spitze sai selville, että englantilaisia pomeranianeja ei pelkästään kasvatettu värien mukaan, vaan niillä oli myös erilainen luonne kuin saksalaisilla zwergspitzeillä. Tästä johtuen vuonna 1987 tehtiin anomus pomeranianin hyväksymiseksi omaksi pystykorvarodukseen, selvästi erilleen saksanpystykorvista: Verein für Deutsche Spitze toivoi, että pomeranian luokiteltaisiin erilliseksi ulkomaalaiseksi sukulaisroduksi, samaan tapaan kuin esimerkiksi japaninpystykorva tai volpino italiano. Tätä tehtävää varten muodostettu toimikunta ei kuitenkaan saavuttanut ratkaisua.

Ajan saatosssa pomeranian-tyyppi korvasi täysin alkuperäisen saksalaisen kääpiöpystykorvan, joka on nykyisin käytännössä kuollut sukupuuttoon.

 Etymologia 
Pienikokoista pystykorvaa kutsuttiin Englannissa pomeranianiksi jo 1890-luvulla, mutta manner-Euroopassa se tunnettiin nimillä Pommer, Spitz, loulou, volpino ja vulpino. Lopulta ainoastaan kääpiömuunnosta alettiin kutsua pomeranianiksi.

 Terveys 

Rodun keskimääräinen elinikä on noin 10 vuotta, kun tarkastellaan vuosina 2011–2025 kuolleita rodun edustajia. Tyypillisimmät kuolinsyyt ovat vanhuus, sydänsairaudet, hengitystiesairaudet ja tapaturmat. Pomeranianian merkittävimmät terveysongelmat ovat parodontiitti, patellaluksaatio, trakeakollapsi ja alopecia (tuntemattomasta syystä johtuva karvanlähtö).

Johtuen pomeranianien pienestä koosta on rodulla alttius parodontiittiin eli hampaiden kiinnityskudoksen tulehdukselliseen sairauteen. Sairautta voi ennaltaehkäistä hampaiden harjaamisella. On myös melko tavallista, että maitokulmahampaat eivät irtoa itsekseen vaan ne tulee irroittaa kirurgisesti.

Johtuen pomeranian koirien pienestä koosta niillä on alttius chiari-epämuodostumalle sekä syringomyelialle. Chiari-epäuodostuma tarkoittaa kallon ja aivojen rakenteellista poikkeavuutta, jossa kallon takaosa on liian pieni tai muodoltaan poikkeava. Tämä aiheuttaa pikkuaivojen painumista kallonpohjan aukon läpi kohti selkäydintä. Tämä voi häiritä aivo-selkäydinnesteen normaalia kiertoa. Syringomyelia on tila, jossa selkäytimen sisään kehittyy nesteen täyttämiä onteloita. Näiden synty liittyy usein chiari-epämuodostumaan, koska aivo-selkäydinnesteen virtaus estyy tai hidastuu, jolloin selkäytimeen muodostuu paineen seurauksena onteloita. Tutkimusten mukaan jopa 55 %:lla pomeranieneista on chiari-epämuodostuma ja 24 %:lla syringomyelia.

Pomeranianeilla esiintyy jonkun verran trakeakollapsia. Trakeakollapsi tarkoittaa henkitorven rakenteen heikkenemistä ja osittaista romahtamista. Henkitorven seinämää tukevat rustorenkaat, jotka normaalisti pitävät putken avoinna. Trakeakollapsissa nämä rustorenkaat heikentyvät ja menettävät muotonsa ja tämän seurauksena henkitorvi painuu kasaan.

Alopecia X on lääketieteellinen termi tuntemattomasta syystä johtuvalle karvanlähdölle, jota pomeranieneilla välillä esiintyy. Puhekielessä siitä käytetään nimitystä BSD (Black Skin Disease). Koira menettää turkkinssa muualta kuin päästä ja raajoista, mutta koira on useimmiten muuten täysin terve. Diagnosointi tehdään sulkemalla pois kaikki muut iho- ja turkkioireita aiheuttavat sairaudet.

Eriasteista patellaluksaatiota esiintyy noin 41 %:lla rodun edustajista, kun tarkastellaan vuosina 2015–2025 tutkittuja pomeranianeja. Patellaluksaatio saattaa vaatia leikkaushoitoa.  

Pomeranianit ovat keskimääräistä rotukoiraa vähemmän sisäsiittoisia. Geenitutkimuksessa vähiten sisäsiittoinen koirarotu oli sekarotuinen ja sen jälkeläisen sisäsiittoisuusluku oli 0,037. Serkusten jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on 0,0625 ja täyssisarusten jälkeläisellä luku on 0,25, mikä on melkein sama kuin keskimääräisellä rotukoiralla. Pomeranianin jälkeläisen luku oli vain 0,13. Sisäsiittoisuus lisää sairastavuutta ja heikentää rodun elinvoimaa.

 Lähteet 

 Pienpystykorvat ry 
 Pomeranian ja kleinspitz – Suomen Kääpiökoirayhdistys

Viitteet

 Aiheesta muualla 

Kennelliiton rotumääritelmä (pdf)

Luokka:FCI 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat
Luokka:SKL 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat
Luokka:Pystykorvat
Luokka:Seurakoirat
Luokka:Saksalaiset koirarodut
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit