Sigerus Brabantilainen

Sigerus Brabantilainen (myös Sighier, Sigieri tai Sygerius) (n. 1240–1283 tai 1284) oli skolastinen filosofi eteläisistä Alankomaista. Hän oli averroismin kehittäjiä ja sen merkittävimpiä puolestapuhujia. Katolisen kirkon konservatiiviset edustajat pitivät häntä radikaalina, mutta hänellä on ollut yhdessä Tuomas Akvinolaisen kanssa merkittävä osuus läntisen filosofian uskoa ja järkeä koskevien asenteiden kehityksessä.

 Elämä 

Sigeruksen elämää koskevista tiedoista on ollut hyvin paljon erimielisyyksiä. Vuonna 1266 hän kirjautui Pariisin yliopiston humanistiseen tiedekuntaan samaan aikaan kun yliopistossa oli suuri kiista neljän "kansakunnan" (nation) välillä. Paavin legaatti päätti, että Sigerius oli yllyttäjä, ja häntä uhattiin kuolemalla. Seuraavan kymmenen vuoden aikana hän kirjoitti ne kuusi teosta, jotka hänen nimiinsä on laitettu, ja jotka P. Mandonnet julkaisi vuonna 1899.

Vuonna 1271 Sigerus sekaantui jälleen kerran kansakuntien välisiin kiistoihin. Kansakuntien vähemmistö valitsi hänet rehtoriksi vastustaen tehtävään äänestettyä Aubri Rheimsläistä. Kiista jatkui kolme vuotta, ja perustui todennäköisesti averroistien, Sigeriuksen ja Pierre Duboisin, sekä konservatiivisempien ja oikeaoppisempien väliseen kiistaan. Riidan sovitteli paavin legaatti Simon de Brion, josta tuli myöhemmin paavi Martinus IV. Sigerus vetäytyi Pariisista Liègeen.

Sigeruksen merkitys filosofiassa on siinä, että hän hyväksyi averroismin kokonaisuudessaan, mikä sai aikaan sen, että muiden muassa Albert Suuri ja Tuomas Akvinolainen vastustivat häntä jyrkästi. Averroismi aiheutti ristiriitoja, koska se opetti aristotelismia sen alkuperäisessä muodossa ilman yhteensovittelua kristinuskon oppien kanssa. Sigerusta syytettiin "kahden totuuden" opin opettamisesta. Tämä tarkoittaa sitä, että yksi asia voisi olla totta järjellä ja täsmälleen päinvastainen asia totta uskon kautta. Koska Sigerus oli skolastikko, hän tuskin kuitenkaan suoranaisesti opetti näin vaan pyrki etsimään jonkinlaista keskitietä uskon ja järjen välillä.

Politiikassa Sigerus opetti, että hyvät lait ovat parempi kuin hyvät hallitsijat, ja arvosteli paavin erehtymättömyyttä maallisissa asioissa.

Pariisin oppituomioissa vuosina 1270 ja 1277 kirkolliset auktoriteetit tuomitsivat averroismin. Vuonna 1277 oppituomiot sisälsivät erityisen lausuman, joka oli suunnattu Sigerusta ja Boethius Dacialaista vastaan. Sigerus ja Bernier de Nivelles joutuivat syytetyiksi harhaopista. Sigeriusta syytettiin erityisesti tämän teoksesta Impossabilia, joka käsitteli Jumalan olemassaoloa.

Averroismia vastaan aloitetut toimenpiteet saivat aikaan sen, että Sigerusta vainosivat sekä kirkon että pelkästään filosofiset vastustajat. Vaikuttaa siltä, että lopulta Sigers ja Boetius pakenivat Italiaan. Johannes Peckhamin, Canterburyn arkkipiispan, mukaan he menehtyivät Orvietossa surkealla tavalla.

Sigeruksen kuolintapaa ei tiedetä. Brabantilainen kronikka kertoo, että mielipuoli avustaja puukotti hänet kuoliaaksi (a clerico suo quasi dementi). Legendan mukaan avustaja käytti kynää murha-aseena. Sigeruksen vastustajat sanoivat, että se oli hänelle oikein, sillä hän oli aiheuttanut omalla kynällään niin paljon pahaa. Danten Jumalaisessa näytelmässä sanotaan, että hän "aatteiss' ankarissa tulevan myöhään kuolemankin katsoi" (Paradiso, x. 134–6)DanteJumalainen näytelmä, suom. Eino Leino. (Project Gutenberg). Jotkut ovat katsoneet tämän viittaavan itsemurhaan. On mielenkiintoista, että Dante sijoitti harhaoppisen Sigeruksen paratiisiin Tuomas Akvinolaisen ja Isidorus Sevillalaisen seuraan. Todennäköisesti hän tiesi Sigeriuksen vain olleen vainottu filosofi.

1200-luvulta peräisin olevassa erään Duranten kirjoittamassa sonetissa (xcii. 9–14) sanotaan, että Sigerus teloitettiin Orvietossa: "a ghiado it fe' morire a gran dolore, Nella corte di Roma ad Orbivieto". Tapaus on saattanut sattua joskus vuosina 1283–1284, kun paavi Martinus IV oli Orvietossa. Sigeruksen tukijat pitivät Pariisin oppituomioiden jälkeen matalaa profiilia, eikä murhaa tutkittu.

 Teokset 

 De anima intellectiva (1270)
 Quaestiones logicales
 Quaestiones naturales
 De aeternitate mundi
 Quaestio utrum haec sit vera
 Homo est animal nullo homine existente
 Impossibilia

 Lähteet 

 Hissette, R. (1977) Enquête sur les 219 articles condamnés à Paris le 7 mars, 1277, Louvain: Publications Universitaires, Paris: Vander-Oyez.
 Mandonnet, P. (1908–11) Siger de Brabant et l’averroïsme latin au XIIIe siècle, Les Philosophes Belges VI-VII, Louvain: Institut supérieur de philosophie, 2 vols.
 Van Steenberghen, F. (1977) Maître Siger de Brabant, Louvain: Publications universitaires, Paris: Vander-Oyez.

 Kirjallisuutta 


Lähteet

 Aiheesta muualla 


Luokka:Skolastikot
Luokka:Keskiajan filosofit
Luokka:Alankomaalaiset filosofit
Luokka:1240-luvulla syntyneet
Luokka:1280-luvulla kuolleet