Olga Nikolajevna Romanova

Olga Nikolajevna Romanova (15. marraskuuta 1895 Aleksanterin palatsi, Tsarskoje Selo, Venäjän keisarikunta – 17. heinäkuuta 1918 Jekaterinburg, Neuvosto-Venäjä) oli venäläinen aatelinen ja Romanov-sukuinen suuriruhtinatar.

 Suku ja koulutus 
Hän oli Venäjän keisari Nikolai II:n ja keisarinna Aleksandra Fjodorovan vanhin lapsi. Hänen sisaruksiaan olivat Tatjana, Marija, Anastasia ja Aleksei.

Vaikka sisarukset olivat täysin venäläisiä, he puhuivat englantia äitinsä kanssa, venäjää isänsä ja veli Aleksein kanssa ja sekä englantia että venäjää keskenään. He pystyivät kommunikoimaan vaivatta molemmilla kielillä. Pikkulapsina heillä oli irlantilainen lastenhoitaja nimeltä miss Margaret Eager, jolta he omaksuivat irlantilaisen aksentin. Kun keisarinna alkoi valmistella tyttäriään mahdollisia englantilaisia ​​avioliittoja varten, hän hankki "oikean" englanninopettaja Charles Sidney Gibbesin parantamaan ääntämistä, jota tämä kutsui "skotlantilaiseksi". Eristyksissä ulkomaailmasta tytöt kehittivät omituisen, lapsekkaan tavan puhua venäjää, minkä jotkut ulkopuoliset kokivat hämmentäväksi. Teini-iässä he käyttivät edelleen keskenään lastenkamarin fraaseja, mikä antoi vaikutelman, että heidän kehityksensä oli jotenkin pysähtynyt. 

Hovineiti Anna Vyrubovan mukaan Olga oli luonteeltaan äitinsä kaltainen: järkähtämättömän oikeudenmukainen ja rehellinen, mutta myös hyvin itsepäinen ja suorasukainen. Olga kirjoitti mielellään runoja ja oli erittäin musikaalinen. Hänellä oli myös erinomainen lukupää ja hyvä muisti, kuten isällään Nikolai II:lla.

Olga oli myös äkkipikainen ja hänen mielialansa vaihtelivat dramaattisesti. Hänen opettajansa sanoivat, että hänellä oli absoluuttinen sävelkorva ja kaunis mezzosopraano lauluääni. 

Olga oli erittäin älykäs ja nautti opiskelusta. "Vanhimmalla, Olga Nikolajevnalla, oli huomattavan vireä ajattelukyky", muisteli hänen sveitsiläinen ranskanopettajansa Pierre Gilliard. "Hänellä oli hyvä päättelykyky sekä aloitekyky, hyvin itsenäinen käytös ja lahjoja nopeaan ja viihdyttävään keskusteluun." Olga nautti politiikasta lukemisesta ja sanomalehtien lukemisesta. Hänen kerrotaan lainailleen lukemista äitinsä kirjastosta. Kun hänet saatiin kiinni kirjan ottamisesta ennen kuin hänen oli äitinsä lukenut sen, Olga vitsaili äidilleen: "Sinun pitää odottaa Mama romaanin lukemista, kunnes minä olen päättänyt, onko se sinulle sopiva kirja luettavaksi".

Täytettyään 20-vuotta hän sai haltuunsa osan huomattavasta omaisuudestaan ​​ja alkoi vastata itsenäisesti hyväntekeväisyyspyyntöihin. Eräänä päivänä ajelulla ollessaan hän näki pienen lapsen kävelemässä kainalosauvoilla. Hän kysyi lapsesta ja sai tietää, että tämän vanhemmat olivat liian köyhiä maksaakseen tämän hoidon. Hän varasi rahaa lapsen sairaanhoitokulujen kattamiseksi.

Olga oli tietoinen perhettään kohtaavasta vaarasta vallankumouksen lähestyessä. Tämä tieto verotti häntä emotionaalisesti, ja hänestä tuli hermostunut ja levoton. Tätä tilaa pahensi enimmäisen maailmansodan aikaiset pitkät, raskaat työvuorot sotasairaalassa kirurgisena sairaanhoitajana leikkaussalissa.
pienoiskuva|Suuriruhtinattaret Olga (oik.) ja Tatjana hoviasuissa vuonna 1904.

 Avioliittosuunnitelmat 
Olgan tuleva avioliitto oli Venäjällä monien spekulaatioiden kohteena. Huhuttiin hänen avioliitostaan pikkuserkkunsa, ​​suuriruhtinas Dmitri Pavlovitš Romanovin, Romanian kruununprinssi Karolin – epäkiinnostus oli molemminpuolista keväällä 1914 — Walesin prinssi Edvardin, Britannian Yrjö V:n vanhimman pojan, ja Serbian kruununprinssi Aleksanterin kanssa. Olga itse halusi mennä naimisiin venäläisen kanssa ja jäädä kotimaahansa ja sanoi etteivät hänen vanhempansa pakottaisi häntä naimisiin miehen kanssa, josta hän ei pitänyt.
pienoiskuva|Olga (vas.), Tatjana ja Maria (alh.) sekä luutnantti Pavel Voronov vuonna 1911.
Vuonna 1913 Mecklenburg-Schwerinin herttuatar, suuriruhtinatar Maria Pavlovna kysyi keisarinnalta Aleksandralta mahdollisesta avioliitosta 18-vuotiaan Olgan ja 38-vuotiaan poikansa, suuriruhtinas Boris Vladimirovitš Romanovin (1877–1943) välillä. Aleksandra oli kauhuissaan, koska ”ajatus Boriksesta on liian epäsympaattinen”. Hän kieltäytyi sallimasta ”puhtaan, raikkaan tytön” mennä naimisiin "käytetyn, puoliksi kuluneen, elähtäneen nuoren miehen” kanssa ja ”asua talossa, jossa niin moni muu nainen on jakanut hänen elämäänsä”. Vuoden 1913 lopulla Olga rakastui luutnantti Pavel Voronoviin, keisarillisen jahti Štandartin nuorempaan upseeriin, mutta tällainen suhde oli mahdoton heidän keskinäisen arvoasemansa vuoksi. Voronov kihlautui muutamaa kuukautta myöhemmin hovinainen Olga Kleinmichelin kanssa. ”Jumala suokoon hänelle onnea, rakas”, kirjoitti surullinen Olga Pavel Voronovin hääpäivänä. 

 Suuriruhtinatar 

Suuriruhtinattarien elämä oli melko yksitoikkoista. Varhaisamiainen oli kello 9.00, lounas kello 13.00 tai sunnuntaisin kello 12.30. Teetä tarjoiltiin kello 17.00 ja päivällinen kello 20.00, ruoka oli melko yksinkertaista ja vaatimatonta. Iltaisin tytöt ratkaisivat toistensa esittämiä kuva-arvoituksia, järjestelivät kuva-albumeitaan, tekivät palapelejä ja kirjontaa, isänsä lukiessa heille ääneen. Varhain aamulla oli tapana ottaa kylmä kylpy ja kun tytöt tulivat vanhemmiksi, illalla myös lämmin kylpy, johon lisättiin muutama tippa hajuvettä. Olga piti Cotyn ruusuntuoksuisesta hajuvedestä. Olgan lemmikkieläin oli Vaska-niminen kissanpentu.

Odotettu päivä oli sunnuntai, jolloin tyttöjen täti suuriruhtinatar Olga Aleksandrovna otti heidät vastaan talossaan lastenkutsuille, jossa on myös tanssia. Kesälomat Suomessa olivat koko perheen rakastamia: kesäkuussa vietettiin pari viikkoa keisarillisella huvijahti Standartilla lähinnä purjehtien Koivistolla sekä viettäen rannoilla piknikkejä, tehden kävelyretkiä ja pelaten tennistä vartavasten Virolahdelle rakennetulla kentällä. Loput kesästä vietettiin Ala-datšassa Pietarhovin palatsialueella sekä Livadijan palatsissa Krimillä, jossa vierailtiin syksyllä 1911 ja 1913 sekä keväällä 1912 ja 1914, usein monen kuukauden ajan kerrallaan.

Syksyllä 1910 Olga ja Tatjana matkustivat vanhempiensa kanssa Saksaan, ensin Freiburgin linnaan enonsa Hessenin suurherttua Ernst Ludwigin vieraiksi Baden-Württembergiin ja sen jälkeen Nauheimiin, jossa keisarinna yritti hoitaa terveyttään kylpylöissä. Heitä ei tunnnistettu kaupungilla, joten tytöt kävelivät äitinsä ja tätiensä kanssa katsellen kauppojen ikkunoita kuin mitkä tahansa turistit.

 Suuriruhtinatar sairaanhoitajana 
pienoiskuva|Suuriruhtinattaret Olga ja Tatjana n. 1913 juhlapuvuissaan.Ensimmäisen maailmansodan aikana hän hoiti osallistui sairaanhoitokurssille hovineiti Anna Vyrubovan kanssa ja hoiti sotilaita Tsarskoje Selon pienessä sotilassairaalassa äitinsä ja sisarensa Tatjanan kanssa, kunnes hänen hermonsa eivät enää kestäneet leikkaussalissa työskentelyä vuonna 1915 ja hänestä tuli aneeminen ja masentunut. Tämän jälkeen hänelle annettiin sairaalan hallinnollisia tehtäviä.

Sodan aikainen sairaanhoitotyö antoi Olgalle ja hänen sisarelleen Tatjanalle uusia kokemuksia. Tytöt nauttivat keskusteluista sairaalassa muiden sairaanhoitajien kanssa – naisten, joita he eivät olisi koskaan tavanneet ilman sotaa. He tiesivät lastensa nimet ja heidän perheidensä tarinat. Kerran, kun sairaalasta tyttöjä yleensä hakeva hovineiti oli estynyt tulemasta ja vaunut lähetettiin ilman saattajaa, tytöt päättivät mennä ostoksille tauon aikana. He käskivät kuskin pysähtyä ostosalueelle ja menivät Pietarissa kauppakeskus Gostinny Dvoriin, jossa heitä ei tunnistettu heidän sairaanhoitaja univormujensa vuoksi. He kuitenkin huomasivat, etteivät tienneet, miten ostaa mitään, koska he eivät olleet koskaan käyttäneet rahaa. Seuraavana päivänä he kysyivät sairaanhoitaja ja hallintovirkailija Valentina Tšebotarjovalta, miten kaupasta ostetaan tavaraa.

Sisarukset saivat pienen taskurahan kerran kuukaudessa, jolla he pystyivät ostamaan kirjepaperia, hajusteen tai pieniä lahjoja palvelusväelle. Tiukan hovietiketin estäminä he olivat käyneet vain Tsarskoje Selon tai Livadijan paperikaupoissa palatsien lähistöllä eikä heillä ollut kokemuksia mistään muuta.pienoiskuva|Suuriruhtinatar Olga täyttää potilasrekisteriä 1916.Olga halveksi serkkunsa, prinsessa Irina Aleksandrovnan aviomiestä Felika Jusupovia, joka murhasi Grigori Rasputinin joulukuussa 1916. Jusupov oli käyttänyt hyväkseen lakia, joka salli perheen ainoiden poikien välttää asepalvelu. Hän oli siviilipuvussa aikana, jolloin monet Romanov-suvun miehistä ja Olgan hoitamista haavoittuneista sotilaista taistelivat. "Felix on 'suoranainen siviili', pukeutunut kokonaan ruskeisiin, käveli edestakaisin huoneessa, katseli kirjahyllyjä, joissa oli lehtiä, eikä tehnyt käytännössä mitään; hän tekee äärimmäisen epämiellyttävän vaikutelman – mies, joka laiskottelee tällaisina aikoina", Olga kirjoitti isälleen, tsaari Nikolaille, 5. maaliskuuta 1915 vierailtuaan Jusupovien luona.
Hän oli myös vahvasti isänmaallinen. Heinäkuussa 1915 keskustellessaan tuttavansa häistä muiden sairaanhoitajien kanssa Olga sanoi ymmärtävänsä, miksi sulhasen saksalaisen isoäidin sukujuuret pidettiin piilossa. "Tietenkin hänen on salattava ne", hän puhkesi. "Ymmärrän häntä oikein hyvin, hän saattaa kenties olla todella verenhimoinen saksalainen. Olgan ajattelemattomat kommentit loukkasivat hänen äitiään, joka oli syntynyt Saksassa.

Samaan aikaan keisarinna Aleksandran oli yhä vaikeampaa käsitellä nuoria aikuisia lapsiaan, erityisesti vähemmän yhteistyökykyistä vanhinta tytärtään. Kirjeessään keisari Nikolaille 13. maaliskuuta 1916 Aleksandra kirjoitti aviomiehelleen: "Kaikesta rakkaudestaan ​​huolimatta lapsilla on edelleen aivan muita ajatuksia ja he harvoin ymmärtävät tapaani katsoa asioita ... Olga on aina hyvin epäystävällinen jokaisesta ehdotuksesta, vaikka saattaakin päätyä tekemään niin kuin haluan. Ja kun olen hänelle ankara – hän mököttää minulle."

 Vallankumous 
pienoiskuva|Suuriruhtinattaret Maria, Olga, Anastasia ja Tatjana kotiarestissa Aleksanterin palatsissa Tsarskoje Selossa keväällä 1917. Anastasian kingcharlesinspanieli oli nimeltään Jimmy ja Tatjanan ranskanbulldoggi Ortino.
Helmikuun vallankumouksen jälkeen Nikolai II luopui duuman vaatimuksesta maaliskuussa 1917 kruunusta ja aikoi aluksi tehdä Alekseista perijänsä ja nuoremmasta veljestään suuriruhtinas Mihail Aleksandrovitšista tämän sijaishallitsijan, mutta totesi pojan olevan siihen terveydeltään liian hauras. Venäjän väliaikainen hallitus asetti maaliskuussa 1917 Aleksein ja hänen perheensä kotiarestiin Aleksanterin palatsiin — josta suurin osa hovin virkailijoista ja palvelijoista oli jo paennut — jossa he saivat elää täysin normaalisti ja esimerkiksi tehdä puutarhassa töitä kasvimaalla, mutta heitä vartioitiin eivätkä he saaneet poistua alueelta. Sieltä heidät siirrettiin lemmikkikoirineen ja 39 henkeä käsittäneessä seurueessa pääministeri Aleksandr Kerenskin käskystä elokuussa 1917 Länsi-Siperiaan Tobolskiin entiseen kuvernöörin vaatimattomaan taloon, jossa he elivät suhteellisen mukavasti tammikuuhun 1918 asti ja saivat jopa kävellä sunnuntaisin kirkkoon. Kartanon puutarhaan suljettuina Romanovit viettivät aikaa pelaamalla dominoa ja beziquea, tarkkailemalla uteliaita ohikulkijoita ja kirjoittamalla kirjeitä.pienoiskuva|Viimeinen tunnettu kuva keisarinna Aleksandrasta tyttäriensä Tatjanan ja Olgan kanssa Tobolskissa keväällä 1917.Maaliskuussa 1918 Lokakuun vallankumouksessa 1917 valtaan noussut bolševikki-hallitus alkoi rajoittaa heidän elämäänsä kieltämällä kahvin, voin ja lähettämällä pois 12 palvelijaa kuten ranskanopettaja Pierre Gilliard, englanninopettaja Charles Sydney Gibbes, vapaaherratar, ylimmäinen kamarirouva Sophie von Buxhoeveden, lastenhoitaja Alexandra Tegleva ja sisäkkö Anna Utkina. Myös ulkoilua rajoitettiin.

Tobolskista keisariperhe seurueineen kuljetettiin 19 hevosvaunulla bolševikkien tukikohtaan Jekaterinburgiin huhtikuun lopulla 1918. Aleksei kärsi portaissa laskettelusta saamastaan verenvuotokohtauksesta ja matkusti perässä laivalla sisartensa Olgan, Tatjanan ja Anastasian kanssa toukokuun lopulla Jekaterinburgiin. Hän joutui käyttämään pyörätuolia tämän jälkeen. Kauppias Ipatjevin kaksikerroksisessa talossa olot muuttuivat vankeudeksi: ainoastaan venäjän puhuminen sallittiin (perheen kotikieli oli englanti), Kodak Brownie kamerat takavarikoitiin, heidän tavaransa käytiin lävitse ja vietiin lukkojen taakse, aamiainen oli teetä ja pelkkää mustaa leipää, lounas yksinkertainen liharuoka tai keitto. Pesuveden käyttöä rajoitettiin ja huoneesta ulospääsy esim. toilettiin menoa varten vaati kellolla soittamisen vartijoille. Vierailijoita, kuten ruhtinas Ioann Konstantinovitš Romanovin puoliso, Serbian prinsessa Elena Karađorđevićia ei päästetty sisälle. Hänet pysäytettiin aseella uhaten jo portilla.

Lisää palvelijoita kuten saksalainen sisäkkö Elisabet Ersberg, keisarinnan toinen kamarineiti Maria Tutelberg; kamarirouva, kreivitär Anastasia Hendrikova ja venäjänopettajatar Katharina Schneider lähetettiin pois; kaksi viimeistä teloitettiin Permissä syyskuussa 1918.pienoiskuva|Viimeinen tunnettu valokuva Alekseista ja Olgasta höyrylaiva Rusilla matkalla Jekaterinburgiin toukokuussa 1918.

Talon ikkunat maalattiin valkoisella kalkkimaalilla umpeen, vain yhtä pientä tuuletusikkunaa (fortuška) saatiin pitää auki tyttärien ja keisariparin makuuhuoneessa. Ulkona liikkumista rajoitettiin tiukasti kahteen puolen tunnin kertaan päivässä ja talo oli ympäröity 4 metriä korkealla aidalla, jota vielä korotettiin lisää. Keisarin adjutantti, kreivi Ilja Tatitšev ja neuvonantaja, ruhtinas Vasili Dolgorukov vietiin pois ja ammuttiin 10. heinäkuuta Jekaterinburgin Ivanovskojen hautausmaalla. Myös matruusit, tsarevitš Aleksein avustajat Klimenti Nagorny ja Ivan Sedkin ammuttin 13. heinäkuuta 1918. Keisarin henkilökohtainen hovimestari Terenti Žemodurov oli sairastunut toukokuussa, jolloin keisari vapautti tämän palveluksestaan, hän joutui sairaalan jossa hänet vangittiin, mutta bolševikit unohtivat tuomita hänet ja hän pääsi vapauteen heinäkuussa 1918.

Ainoat palvelijat, jotka saivat jäädä olivat henkilääkäri Jevgeni Botkin, kamarineiti Anna Demidova, pääkokki Ivan Haritonov ja miespalvelija Aleksei Trupp.
 Kuolema 
Pääartikkeli: Romanovin perheen murha

Suuriruhtinatar Olga Nikolajevna Romanova sai surmansa muun keisariperheen tavoin 22-vuotiaana 17. heinäkuuta 1918, kun Venäjällä vuotta aiemmin vallan ottaneet bolševikit järjestivät teloitusryhmän surmaamaan keisarin ja tämän perheen Ipatjevin talossa Jekaterinburgissa. Neuvostoliiton salaisten arkistojen avauduttua tuli päivänvaloon muun muassa teloitusta johtaneen Jakov Jurovskin muistiinpanot. Niissä oli yksityiskohtaisesti selostettu Romanovien salaisen haudan paikka Jekaterinburgissa. Hauta oli metsätien viereen, kohtaan mihin auto upposi, hätäisesti lapioilla kaivettu matala kuoppa.

Hauta löydettiin vuonna 1991 ja Olgan jäännökset siirrettiin Pietari-Paavalin katedraaliin Pietariin vuonna 1998.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Romanov-suku
Luokka:Venäläiset pyhät
Luokka:Venäläiset henkirikosten uhrit
Luokka:Venäläiset teloitetut
Luokka:Vuonna 1895 syntyneet
Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Luokka:Venäläiset aateliset