Eerikinretki

pienoiskuva|Eerikinretki Anundin kummun luona Västeråsissa on merkitty pystykivillä.
Eerikinretki () oli vastavalitun Ruotsin kuninkaan vierailu Ruotsin maakuntiin. Eerikinretken tekeminen kuului kuninkaan laillisiin velvollisuuksiin ja sen tarkoitus oli kuninkaan vallan vahvistaminen. Eerikinretki-instituution merkitys oli suurimmillaan keskiajalla. Se mainitaan muun muassa vuoden 1296 Uplannin maakuntalain kuninkaankaaressa.

Ruotsin kuninkaat valittiin Moran kivillä Uplannissa. Aluksi vain Uplannin tai Sveanmaan asukkaat saivat olla mukana valitsemassa kuningasta, ja uuden kuninkaan oli käytävä eri maakunnissa vahvistamassa asemansa maakuntien laamannien luona. Miltei kaikki maakunnat lähettivät 1300-luvulta edustajiaan Moran kivelle ja eerikinretki menetti vähitellen merkityksensä. Vuodesta 1544 Ruotsin kuninkaita ei valittu, vaan kuninkuudesta tuli perinnöllinen. Eerikinretkestä tuli tämän jälkeen vain symbolinen. Kaarle IX (1604–1611) oli viimeinen kuningas, joka suoritti keskiaikaisen lain mukaisen eerikinretken. Kustaa III elvytti eerikinretkiperinteen 1770-luvulla ulottaen retkensä myös Suomeen.Dahlbäck 2000

Saxo Grammaticus mainitsee mahdollisesti eerikinretken jo noin vuonna 1200, ja joskus on arveltu, että instituutio on vielä vanhempaa perua. Varmuutta tästä ei kuitenkaan ole.

Keskiaikaisen eerikinretken reitti

Eerikinretki alkoi Uplannin Moran kiviltä Uppsalaan kautta Södermanlandiin, josta matka jatkui Itä-Götanmaalle. Tämän jälkeen kuningas vieraili Smålandissa ja jatkoi sieltä Länsi-Götanmaalle ja Närkeen. Viimeksi kuningas kävi Västmanlandissa.

Lähteet



Viitteet

 Aiheesta muualla 
 Eero Paromaa : Kustaa III:n Eerikin-matka Suomeen 160 vuotta sitten, Helsingin Sanomat, 16.06.1935, nro 159, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 'Eriksgata', Kuva, 22.11.1939, nro 24, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Luokka:Ruotsin historia