Pianosonaatit (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin pianosonaatteja on 32 kappaletta, ja ne kuuluvat taidemusiikin historian merkittävimpiin teossarjoihin.

Ludwig van Beethoven oli ensimmäisiä, jotka rikkoivat kolmiosaista sonaattimuotoa. Beethoven kirjoitti sonaatteihinsa usein neljännen osan, mistä tuli romantiikan ajan vallitseva käytäntö. Beethoven tilasi pianonvalmistajilta suurempiäänialaisia soittimia Waldstein-sonaattia varten, mistä johtuu pianoihin vakiintunut lopullinen koskettimien määrä. 

Sonaateissa musiikin sävyt vaihtelevat synkästä riemuisaan ja pisteliäästä kauniiseen. Beethovenin varhais- ja myöhäissonaattien välinen ero on kuitenkin selvästi havaittavissa. Beethovenin myöhäissonaatit viitoittivat tietä romantiikkaan, jonka katsotaan alkaneen viimeistään säveltäjän elämän loppuvaiheessa.  

Sonaatit
 op. 2 nro 1 f-molli
 op. 2 nro 2 A-duuri
 op. 2 nro 3 C-duuri
 op. 7 Es-duuri
 op. 10 nro 1 c-molli
 op. 10 nro 2 F-duuri
 op. 10 nro 3 D-duuri
 op. 13 c-molli (Pateettinen sonaatti)
 op. 14-1 E-duuri
 op. 14-2 G-duuri
 op. 22 B-duuri
 op. 26 As-duuri (Surumarssi)
 op. 27 nro 1 Es-duuri (Sonata quasi una fantasia)
 op. 27 nro 2 cis-molli (Kuutamosonaatti)
 op. 28 D-duuri (Pastoraalisonaatti)
 op. 31 nro 1 G-duuri
 op. 31 nro 2 d-molli (Myrsky)
 op. 31 nro 3 Es-duuri Metsästys
 op. 49 nro 1 B-duuri
 op. 49 nro 2 G-duuri
 op. 53 C-duuri (Waldstein-sonaatti)
 op. 54 F-duuri
 op. 57 f-molli (Appassionata)
 op. 78 Fis-duuri
 op. 79 G-duuri
 op. 81a Es-duuri (Jäähyväissonaatti)
 op. 90 e-molli
 op. 101 A-duuri
 op. 106 B-duuri (Hammerklavier-sonaatti)
 op. 109 E-duuri
 op. 110 As-duuri
 op. 111 c-molli

*