Erkki Salomaa

Erkki Salomaa (16. lokakuuta 1917 Jyväskylä – 11. marraskuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, tutkija ja ammattiyhdistysmies. Hän toimi Suomen kommunistisen puolueen varapuheenjohtajana 1966–1971 ja Rakennustyöläisten liiton puheenjohtajana 1966–1970. Hän kirjoitti useita kirjoja Suomen työväenliikkeen ja ammattiyhdistystoiminnan historiasta.

 Elämäkerta 

Jyväskylässä "syntymässä käynyt" Salomaa muutti jo varhain Tampereelle, jossa hän asui − lyhyttä Kajaanissa vietettyä ajanjaksoa lukuun ottamatta − koko lapsuutensa ja nuoruutensa. Erkki Salomaan äiti oli yksinhuoltaja, Haapamäen rautatieaseman asemaravintolan työntekijä Selma Augusta Salomaa s. Stolt (n. 1895 – 1969). Erkki Salomaan isä, sekatyömies ja torpan poika Heikki Salo kuoli punakaartissa hieman ennen Tampereen valtausta 1918 ja äiti kasvatti pojan. Hän liittyi Tampereen sosialidemokraattiseen nuorisoseuraan 17-vuotiaana ja Suomen kommunistiseen puolueeseen (SKP) 1936. Vuonna 1940 Salomaa oli Moskovan rauhan jälkeen perustamassa Suomen ja Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuran Tampereen osastoa ja aktiivinen niin sanotussa työläisrintamamiesliikkeessä, joka luotiin Suomen Aseveljien Liiton vasemmistolaiseksi kilpailijaksi. Epäilyttävät aktiviteetit veivät talvisotaan osallistuneen veteraanin jatkosodan alettua vankileirille.

Jo 1930-luvun puolivälissä Salomaa nousi luottamustehtäviin Tampereen rakennustyöläisten keskuudessa. Vapauduttuaan vankilasta hän päätyi Rakennustyöläisten liiton leipiin valistussihteeriksi. Ura eteni tämän jälkeen ammattiyhdistysliikkeen kansainvälisiin tehtäviin, joissa mies viihtyi vuoteen 1960. Vuonna 1966 Salomaa valittiin kommunistijohtoisen Rakennustyöläisten liiton puheenjohtajaksi Aarne Saarisen siirryttyä SKP:n puheenjohtajaksi. Salomaa nimitettiin myös jäseneksi komiteaan, joka valmisteli esityksen uudeksi työsopimuslaiksi. Eduskunnan 1970 hyväksymä laki perustui monissa kohdin – muun muassa työehtosopimusten yleissitovuuden osalta – Salomaan eriävään mielipiteeseen eikä komitean viralliseen ehdotukseen. Salomaa siirtyi Rakennusliiton johdosta 1970 työvoimaministeriön apulaisosastopäälliköksi.

Salomaa joutui konfliktiin SKP:n johdon kanssa jo vuoden 1949 lakkoliikkeen aikana ehdotettuaan yhdessä Arvo Hautalan kanssa uuden kommunistisen ammatillisen keskusjärjestön perustamista. Salomaan epäortodoksiset aatteelliset linjauksetkaan eivät parantaneet miehen mainetta SKP:n marxilais-leniniläistä puhdasoppisuutta vaalineiden mielissä. Vuonna 1956 kansainvälisessä kommunistisessa liikkeessä tapahtuneiden muutosten seurauksena Salomaasta tuli puolueensa johtavia stalinismin vastustajia. Hän ei pelännyt olemassaolevan sosialismin arvostelua ääneen.Veli-Pekka Leppänen: Kivääri vai äänestyslippu. Suomen kommunistisen puolueen hajaannus 1966–1970 (Edita 1999), s. 163–164. Elokuussa 1968 Neuvostoliiton Helsingin-suurlähettiläs Andrei Kovalev esitti SKP:n puheenjohtajalle Aarne Saariselle paheksuntansa siitä, että Salomaa oli julkisesti sanonut Neuvostoliiton miehittäneen Tšekkoslovakian. Vastauksessaan Kovaleville Saarinen ilmoitti yhtyvänsä täysin Salomaan kantaan.  Aarne Saarinen − Pentti Peltoniemi: Kivimies (Otava 1995), s. 158.

Vuonna 1960 Salomaa vaihtoi ay-uran sivistystehtäviin tultuaan valituksi Sirola-opiston rehtoriksi. Hän luki itsensä maisteriksi Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta 1953 ja oli tästä syystä kieltäytynyt, tapojen vastaisesti, jopa arvostetusta mahdollisuudesta opiskella Neuvostoliitossa. Hallintotehtävien ohella Salomaa luennoi Sirolassa ahkerasti ja harjoitti tutkimustyötä. Salomaan kirjallinen tuotanto oli laajaa. Hän aloitti ammattiyhdistysaiheisilla opuksilla siirtyen Sirola-vuosina myös suomalaisen työväenliikkeen historian pariin. Viimeiseksi teokseksi jäi Ammattiyhdistysliike tänään (1971).

Salomaan loppu tuli yllättäen. Tunnettu poliitikko löydettiin hirttäytyneenä siirtolapuutarhamökistään Helsingin Marjaniemessä 11. marraskuuta 1971. Kasaantuneet paineet kävivät ylivoimaisiksi ja aiemmin alkoholiin hyvin pidättyvästi suhtautunut Salomaa tarttui pulloon yhä useammin, kärsi unettomuudesta sekä käytti psyykenlääkkeitä. Salomaan rooli SKP:n 1960-luvun uudistajien näkyvänä ja sanavalmiina keulahahmona ei ollut helppo. Puolueoppositio piti Salomaata yhtenä SKP:n pahimmista luopioista ja suhtautui tähän kuin luokkaviholliseen. SKP:n puheenjohtaja Aarne Saarinen luonnehti Salomaata SKP:n kahtiajakautumisen näkyvimmäksi uhriksi.

 Teoksia 

 Ammattiyhdistystiedon kirja, osa 1.  Suomen ammattiyhdistysten keskusliitto 1947
 Ammattiyhdistystiedon opiskelu : opintosuunnitelma.  Työväen sivistysliitto 1947
 Sosiaalinen huolto ja tuotantokomiteat.  SAK 1947
 Neuvostoliiton ammattiyhdistysliike. Suomen ammattiyhdistysten keskusliitto 1948
 Teollinen demokratia. Suomen ammattiyhdistysten keskusliitto 1948
 Ammattiyhdistystiedon peruskirja.  Kansankulttuuri 1952
 Tie yhtenäisyyteen: ammattiyhdistysten III maailmankongressi Wienissä 1953.  Helsingin ammatillinen paikallisjärjestö 1954
 Työväenliike ja väkijuomakysymys.   Kansan raittiustyön keskus 1954
 Alkoholikysymys Neuvostoliitossa.  Kansan raittiustyön keskus 1955
 Luottamusmies.  Suomen rakennustyöläisten liitto 1955
 Muurarit ammattiyhdistysliikkeessä: Suomen muurarien liiton alkuvaiheet ja toiminta.  Suomen muurarien liitto 1956
 Helsingin maalarien osaston vaiheita 1888–1957.  Helsingin maalarien osasto 1957
 Yhtenäisyys polttopisteessä.  Suomen elintarviketyöläisten liitto 1958
 Rakentajat eilen ja tänään : 70 vuotta ammattiyhdistystoimintaa.  Suomen rakennustyöläisten liitto 1959
 Luottamusmies : työläisen käsikirja.  Suomen rakennustyöläisten liitto 1960
 Nokian rakentajat : 50 vuotta ammattiyhdistystoimintaa.  Suomen rakennustyöläisten liitto, os 82 ry 1961
 Suuri raha & Isänmaa Co.   Savon sana, Kuopio 1961
 Ammattiyhdistysoppi.  Suomen rakennustyöläisten liitto 1962
 Työväen raittiusliike tänään.  Kansanraittiusliitto, Tampere 1962
 Tavoitteena kansanvalta: Suomen työväenliikkeen vaiheita vuosina 1944–1960.  Kansankulttuuri 1964
 Alkoholikysymys Tanskassa.  Kansan raittiusliiton Helsingin piiri 1965
 Viaporin kapina: 60 tuntia vallankumousta.  Kansankulttuuri 1965
 Yrjö Sirola, sosialistinen humanisti.  Kansankulttuuri 1966
 Asenteita ja ihanteita.  Suomen rakennustyöläisten liitto 1967
 Työväenliike ja Suomen itsenäisyys.  Kansankulttuuri 1967
 Ammattiyhdistysliike tänään.  Kansankulttuuri 1971

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 
 Oinonen, Teemu: Erkki Salomaa − edelläkävijä. Tammi 1988, Helsinki. .

Luokka:SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Luokka:Suomalaiset ammattiyhdistysjohtajat
Luokka:Itsemurhan tehneet
Luokka:Vuonna 1917 syntyneet
Luokka:Vuonna 1971 kuolleet