Federalismi

Federalismi on valtioliitto- tai liittovaltiojärjestelmä, jossa osavaltiot ovat melko itsenäisiä, sekä tällaista järjestelmää kannattava aatesuunta.

Maailmassa on noin 25 federalistista valtiota. Ne ovat keskimäärin isoja, ja niissä asuu yli 40 prosenttia maailman väestöstä. Federalistisia valtioita ovat esimerkiksi Intia, Yhdysvallat, Venäjä, Brasilia, Saksa, Australia, Meksiko ja Kanada.

 Piirteet ja tyypit 
Kaikkia federalistisia valtioita yhdistää kaksi piirrettä. Valta on ensinnäkin jaettu eri hallintotasoille. Toiseksi, jokaisesta kansalaisesta vastaa useampi kuin yksi hallinnon yksikkö. Näin federalistinen valtio eroaa yhtenäisvaltiosta, jossa kaikki itsenäinen valta on kansallisella hallituksella, ja hallinnon kaikki muut osastot ovat vain sen alaosastoja.

Federalismi on joustava käsite, ja sitä on käytetty vaihtelevissa historiallisissa ja paikallisissa olosuhteissa. Federalistiset valtiot on yleisesti jaettu kolmeen päätyyppiin:
 Keskitetty federalistinen valtio on federalistinen nimellisesti, mutta käytännössä se toimii kuten keskushallintoinen yhtenäisvaltio. Alemman tason hallinnot on määritelty perustuslaissa, mutta niillä ei ole todellista päätäntävaltaa, ja keskushallinto estää niitä toimimasta aidon autonomisesti. Tällaisia valtioita ovat esimerkiksi Venäjä, Brasilia, Venezuela ja Nigeria.
 Kypsäksi federalistiseksi valtioksi kutsutaan valtiota, joka on saattanut olla aiemmin hajautettu federaatio, mutta on aikojen myötä lisännyt taloudellista, sosiaalista ja poliittista integraatiota osiensa välillä. Kansallinen hallinto on ylin vallankäyttäjä, mutta osavaltioilla on valtaa monella julkisella alueella. Tällaisia valtioita ovat Yhdysvallat, Saksa, Australia ja Meksiko.
 Sovitteleva tai yhteistyöhön perustuva federalismin malli on kolmas ja hajautunein liittovaltion tyyppi. Se on yleisin maissa, joissa on suuri kulttuurinen, etninen, alueellinen tai kielellinen monimuotoisuus. Tällaisessa valtiossa on kansallisen hallinnon ja aluehallintojen välillä jatkuvia neuvotteluja ja kompromisseja. Tällaisia valtioita ovat Intia, Sveitsi ja Kanada.

2000-luvun federalistisia kysymyksiä ovat olleet esimerkiksi vallanjaon uudistaminen ja alueellisen autonomian lisääminen Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Espanjassa, sekä keskustelu Euroopan unionin integraation syventämisestä.

 Perusteluja 
Federalismin tueksi on esitetty muun muassa seuraavia perusteluja:
 Federalistisessa järjestelmässä osavaltiot toimivat yksilön suojana valtiota vastaan.
 Federalistinen järjestelmä huomioi yhtenäisvaltiota paremmin alueiden erilaisuuden, jolloin paikallista tietämystä voidaan hyödyntää tehokkaammin päätöksenteossa.
 Federalistisessa järjestelmässä vähemmistöt voidaan ottaa paremmin huomioon, millä voidaan ehkäistä poliittisia konflikteja.
 Federalistinen järjestelmä lisää maan sisäistä kilpailua, jolloin yksilöt voivat muuttaa sinne, missä he voivat hyödyntää taitojaan parhaiten.

 Ongelmia ja arvostelua 
Federalistisia valtioita koettelevat joskus osavaltioiden irtautumispyrkimykset. Sellaiset ovat johtaneet sisällissotiin esimerkiksi Yhdysvalloissa 1861–1865 ja Jugoslaviassa 1990-luvulla.

Yhdysvaltojen perustuslakia säädettäessä federalismin vastustajia kutsuttiin antifederalisteiksi. Heitä huolestutti vallan liiallinen keskittyminen liittovaltion hallitukselle ja kansalaisoikeuksien suojan riittävyys. Antifederalistit asettivat Virginian perustuslakikonventissa ehdoksi perustuslain hyväksymiselle, että siihen lisätään kansalaisvapauksien luettelo (englanniksi Bill of Rights).

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 


*