Essee

Essee on asiatekstien luokkaan kuuluva tekstilaji. Tyypillisesti essee on pohdiskeleva ja verrattain lyhyt teos, jossa sisällön lisäksi myös ilmaisutavalla on merkittävä osa. Tyyliseikkojen painoarvon vuoksi essee onkin asiatekstilajeista lähimpänä kaunokirjallisuutta. Esseiden kirjoittajia sanotaan esseisteiksi. 

Sana essee tulee ranskan kielen sanasta essayer (pyrkiä, yrittää) ja on peräisin ranskalaiselta Michel de Montaignelta (1533–1592), joka oli ensimmäinen esseisti. Kaksi muuta eurooppalaisen esseen luojaa ovat Francis Bacon ja Virginia Woolf.Ville Ropponen, Säällistä keskustelua ja provokaatiota. Parnasso 2/2012 s. 68 (Johanna Venhon toimittaman kirjan kritiikki.)

Esseetekstin aihepiiriä ei ole rajoitettu, vaan se voi käsitellä mitä tahansa aihetta. Usein pohdinnan kohteena ovat kuitenkin filosofiset tai yhteiskunnalliset kysymykset sekä taide ja kirjallisuus.

Esseen syvin olemus on, että se on pohdintaa, se ei ole mielipidekirjoitus.Jaana Seppänen, Elävä ruumis, Parnasso 2/2012 s. 18–19 (Yhteenveto Esseepaneelista Tampereen Elävän kirjallisuuden festivaaleilla 11.2.2012)

 Esseetyypit 
Esseet jaetaan kahteen alalajiin, jotka ovat subjektiivinen essee ja tutkielmaessee.

Subjektiivinen essee on melko vapaamuotoinen kirjoitelma, jossa kirjoittajan mielipiteet ovat tärkeässä asemassa ja joka voi edetä yllättävienkin mielleyhtymien varassa. Lähteiden tarkka merkitseminen ei ole tärkeää ja viittauksia muihin teoksiin käytetään useimmiten vain kirjoittajan omien pohdintojen virikkeenä.

Tutkielmaessee pyrkii käsittelemään aihettaan objektiivisesti ja muistuttaa tieteellistä tutkielmaa. Yleensä tutkimusongelma tai -tehtävä ilmaistaan selkeästi ja lähteet merkitään tarkasti, mahdollisesti tekstiviitteiden ja lähdeluettelon avulla. Toisin kuin tavallisessa tutkielmassa, tutkielmaesseessä voidaan tuoda esille kirjoittajan omia mielipiteitä ja muuta henkilökohtaista aineistoa.

 Esseen rakenne 
 Johdanto 
Essee koostuu kappaleista. Ensimmäinen kappale on johdanto. Siinä lukijalle esitetään ja taustoitetaan esseen aihe. Johdanto johdattaa esseen sen aihepiiriin ja perustelee aiheen lähestymistavan.

 Käsittelykappaleet 
Johdantokappaleen jälkeen tulee käsittelyosa, jossa pohditaan ja käsitellään esseen aihe. Käsittelyosa jaetaan kappaleisiin, joissa käsitellään eri osia aiheesta. Kappaleet voidaan esseestä riippuen otsikoida.

 Esseen lopetus 
Essee lopetetaan tekemällä viimeiseksi kappaleeksi yhteenveto, jossa tiivistetään esseessä käsitellyt asiat. Lopetuksessa kerrataan lyhyesti esseen pohdinnat ja päätelmät aiheesta. Lopetuskappaleessa voidaan nostaa esille kysymyksiä, joista voidaan myöhemmin jatkaa kirjoituksessa.

 Käyttö 
Nykyään essee on laajalti käytössä ylempien oppiasteiden opetustyökaluna. Tekstilajia hyödynnetään yliopistossa, ja se muodostaa yhden lukion äidinkielen opetuksen kulmakivistä.  Oppilaitoksissa kirjoitetut esseet ovat usein myös aihepiiriltään tarkemmin rajattuja; perustana on usein tehtävänanto tai aineisto, jota oppilaan on esseessään hyödynnettävä.

Essee on syntynyt ja elää erityisesti oppilaitosten ulkopuolella. Ilmaisumuoto on erityisen suosittu taiteilijoiden, kirjailijoiden ja yhteiskuntakriitikoiden keskuudessa. Se mahdollistaa ajatusten vapaamuotoisen ilmaisun persoonallisella tavalla.

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 


 Kristian Blomberg, Kirjallisuutta ilman muotoa, Kritiikin uutiset 3–4/2011 Arkistoitu artikkeli
 Aleksis Salusjärvi, Suuri esseekeskustelu, Kritiikin uutiset'' 10.4.2012 Verkossa

 Aiheesta muualla 

 Esseen kirjoittaminen  Taideteollinen korkeakoulu – Virtuaaliyliopisto

*
Luokka:Opetusmenetelmät
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit