Beagle

Beagle on englantilainen koirarotu. Suomessa se oli vuonna 1972 viidenneksi suosituin koirarotu, mutta 50 vuotta myöhemmin eli vuonna 2022 vain 27:nneksi suosituin. Beagle oli vuonna 2025 enää Suomen 32:nneksi eniten rekisteröity koirarotu. Vuosina 2020–2025 Suomessa syntyi joka vuosi noin 300–500 beaglea.

Beagle on selvästi jakautunut käyttö- ja näyttelylinjaan useimmissa maissa. Rodun kotimaassa Englannissa raja linjojen välillä on hyvin jyrkkä.

 Ulkonäkö 
Beaglen ihannekorkeus on 33–40 cm.Kennelliitto - Beagle Ruumiinmuodoltaan rotu on vankka ja hivenen korkeuttaan pidempi. Kallo on kaareva ja leveähkö. Kuono ja kallo ovat yhtä pitkät. Silmät ovat suuret ja melko kaukana toisistaan, ilme lempeä. Silmien väri on ruskea tai pähkinänruskea. Korvat ovat suuret ja riippuvat poskenmyötäisinä. Häntä on pystyssä, vahva ja kiinnittynyt korkealle. Hännänpää on aina valkoinen. Karva on tiheää, lyhyttä ja hyvin säänkestävää. Sallitut värit ovat kolmivärinen musta-ruskea-valkoinen (tricolor), sini-valko-ruskea, kirjava (valkoinen riistanvärisin, keltaisin, punaruskein tai mustin laikuin) ja puhtaanvalkoinen.

 Pocket beagle 

Beaglen epävirallista kääpiömuunnosta kutsutaan usein nimellä pocket beagle. Muunnoksen ainut ero tavalliseen on pienempi koko: sen säkäkorkeus on vain 25 cm. Pocket beagle oli ennen vanhaan aatelisten metsästyskoira. Osa beagleista oli niin pienikokoisia, että niitä kannettiin metsästystakin taskussa, ja näin kehittyi pocket beagle.Rotumääritelmä: Beagle. Suomen Kennelliitto, 10.1.2012. Haettu 18.5.2023.

 Käyttäytyminen ja luonne
Beaglet ovat aktiivisia metsästyskoiria, jotka vaativat paljon liikuntaa ja aktiviteettiä. Perusluonteeltaan beaglet ovat älykkäitä ja lempeitä. Ne ovat myös itsenäisiä ja jopa itsepäisiä. Haukkuherkkyyttä rodulla esiintyy ja koira mutta se vaatii johdonmukaisen koulutuksen. Beaglet ovat silti uskollisia koko perheen koiria. Ne tulevat erinomaisesti toisten koirien ja ihmisten kanssa toimeen ajuetaustansa takia. Suomen beagleista on 90% metsästyskäytössä, mutta ne sopivat myös seurakoiriksi aktiiviseen ja liikkuvaan kotiin. Pienikokoinen beagle oli erityisen hyvä jänisten metsästyksessä. Metsästäessään se on sitkeä ja periksi antamaton. Se sopii metsästämään erinomaisesti myös itsekseen, ilman ajuetta.

Rotu on jakautunut kahtia metsästys- ja näyttelylinjaan. Erityisesti Englannissa "näyttelybeaglet" ja "metsästysbeaglet" ovat kuin kaksi eri rotua. Toisaalta jotkut näyttelybeaglet ovat yllättäneet isäntänsä menestymällä metsästyksessä yhtä hyvin kuin metsästysbeaglet.

 Alkuperä 
Beagle on oletettavasti jalostettu omaa kokoaan suuremmasta englanninkettukoirasta metsästämään lähinnä jänistä jalan liikkuvan metsästäjän kanssa. Englannissa varsinkin yläluokan huvina oli kettujen ja jänisten metsästys. Suomeen rotu saapui 1956. Rekisteröintimäärien kasvu oli nopeaa, ja huippuvuonna 1976 rekisteröitiin lähes 1600 pentua. Reskisteröinnit ovat sittemmin laskeneet merkittävästi.

 Muunnoksia 
1500-luvulla oli olemassa myös karkeakarvaisia yksilöitä. Erityisesti Walesissa tavattiin karkeakarvaisia beagleja ja Essexissä niitä muistuttaneita isoja beagleja. Pieniä karkeakarvaisia beagleja kutsuttiin toisinaan nimellä Telscome. Walesin ja Essexin beaglejen perimässä uskottiin olleen walesinkettukoiraa tai jopa saukkokoiraa, koska ne olivat paitsi karkeakarvaisia, myös kookkaita. David Hancock pitää kuitenkin ulkonäön perusteella mahdollisena, että myös grand basset griffon vendéeniä olisi käytetty jalostuksessa.Hancock, David. Hounds - Hunting by Scent, s. 84. The Crowood Press: Ramsbury, Marlborough, Wiltshire, 2014. .

W.B. Daniel kirjoitti vuonna 1801 muunnoksesta North Country Beagle, että se oli ketterä ja voimakas. Se myöskin työskenteli kiivaasti ja ajoi helposti kaksi paria jänistä metsästäjän tähtäimeen hyvin nopeasti.

 Terveys 
Beaglen keskimääräinen elinikä on noin 11 vuotta, kun tarkastellaan vuosina 2011–2025 kuolleita rodun edustajia. Tyypillisimmät kuolinsyyt ovat vanhuus, syöpäsairaudet, tapaturmat ja sydänsairaudet.

Luuston sairauksista huolestuttavin on lonkkaniveldysplasia. Noin 44 %:lla beagleista on terveet lonkat (Suomen Kennelliiton arvosteluasteikolla A ja B), kun taas kohtalaista ja vaikeaa lonkkaniveldysplasiaa esiintyy 13 %:lla rodun edustajista (Suomen Kennelliiton arvosteluasteikolla D ja E).

Viime vuosina rodun selän terveys on alkanut herättää enemmän huomiota. Retrogeeni 2-FGF4 (CDDY) aiheuttaa välilevyjen varhaista rappeutumista, mikä tekee niistä alttiita vaurioille. Pitkälle edennyt rappeutuminen johtaa välilevyjen kalkkeutumiseen, joita voidaan nähdä rötgenkuvista. Tämä retrogeeni nostaa välilevysairauden riskin jopa 5–15 -kertaiseksi. Periytyminen on vallitsevaa, joten välilevysairauden riski kasvaa jo yhden geenikopion myötä. Valtaosa beagleista on homotsygootteja eli kantaa kahta kopiota 12-FGF4 retrogeenistä.

Beaglet ovat karkeasti yhtä sisäsiittoisia koirarotuja kuin muutkin. Geenitutkimuksessa vähiten sisäsiittoinen koirarotu oli sekarotuinen ja sen jälkeläisen sisäsiittoisuusluku oli 0,037. Serkusten jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on 0,0625 ja täyssisarusten jälkeläisellä luku on 0,25, mikä on melkein sama kuin keskimääräisellä rotukoiralla. Beaglen jälkeläisen luku oli 0,226. Sisäsiittoisuus lisää sairastavuutta ja heikentää rodun elinvoimaa

 Tunnettuja beagleja tai melkein beagleja
Tenavat-sarjakuvan Ressu on rodultaan beagle.
Aku Ankka -tarinoissa esiintyvä Karhukopla on englanniksi "The Beagle Boys"
Karvisen seuralainen Osku on puoliksi beagle.

 Lähteet 

Gondrexon, A. & Browne, Ives: Maailman koiraopas. Weiling+Göös 1974.

 Viitteet 

 Katso myös 
Harrieri
Karkeakarvainen beagle

 Aiheesta muualla 

Rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, pdf)
Rotujärjestö (Beaglen rotujärjestö)

Luokka:Englantilaiset koirarodut
Luokka:FCI 6 Ajavat ja jäljestävät koirat
Luokka:Ajokoirat
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit