Virginie Despentes

Virginie Despentes (s. 13. kesäkuuta 1969 Nancy) on ranskalainen feministi, kirjailija, kääntäjä ja ohjaaja. Esikoisteos Pane mua (Baise-moi) sai paljon huomiota. Myöhemmin Despentesiltä on käännetty suomeksi kirjat Kauniita asioita ja Teen spirit sekä King Kong -tyttö. Despentesin kirjallisen tuotannon teemoja ovat porno ja prostituutio, joita Despentes puolustaa samalla, kun arvostelee perinteisiä moraalikäsityksiä ja kieltäytyy naisille annetusta uhrin roolista.

Hänen kokemuksensa vaihtoehtokulttuureista, erityisesti punkista ja post-punkista, sekä prostituution maailmasta ruokkii hänen luovuuttaan. Feministisessä manifestissaan King Kong théorie (2006) hän ilmaisee kirjallisen tavoitteensa: "Kirjoitan rumien puolesta ja rumille, vanhoille, rekkakuskeille, frigideille, huonosti nussituille, nussimiskelvottomille, hysteerikoille, sekopäille, kaikille niille, jotka on suljettu pois hyvämuotoisen muijan suurelta markkinalta.”

 Elämä 

 Varhainen elämä 
Virginie Despentes syntyi 3. kesäkuuta 1969 Nancyssa  – kaupungissa, jota hän kuvaa romaanissaan Bye Bye Blondie“ “ruumishuoneeksi”. Despentes ei ole hänen oikea nimensä, vaan taiteilijanimi, jonka hän otti 25-vuotiaana julkaistessaan romaaninsa Baise-moi suojellakseen yksityisyyttään. Nimi viittaa Lyonissa sijaitsevaan ’des pentes de la Croix-Rousse’ -kaupunginosaan, jossa hän oli aikoinaan asunut.

Despentes kävi sekakoulun ja muutti pois kotoa 17-vuotiaana. Hänen vanhempansa eivät kontrolloineet tytärtään tämän sukupuolen vuoksi ja juuri tämän Despentes sanoo olevan syynä siihen, että hän heräsi feminismiin niin myöhään: ”Sukupuoli ei ollut aikoihin rajoittanut tekemisiäni. – Avasin pankkitilin omalla nimelläni ajattelematta, että vasta minun sukupolveni naisilla oli siihen oikeus ilman isän tai aviomiehen suostumusta.”

Hänen vanhempansa olivat ammattiliittoon kuuluvia virkamiehiä, ja hän kasvoi tottuneena osallistumaan lakkoihin ja mielenosoituksiin. 15-vuotiaana hänet suljettiin tahtomattaan psykiatriseen sairaalaan kahdeksi kuukaudeksi. Tämän jälkeen hän keskeytti toisen asteen opinnot ja muutti omilleen. Hän eli vuosia marginaalissa, kärsi alkoholismista ja työskenteli prostituoituna Lyonissa ja Pariisissa. Hän toimi myös pornografisten elokuvien kriitikkona noina vuosina.

 Baise-Moi 
Despentes käsittelee sukupuoleen liittyviä odotuksia usein normien rikkomisen kautta, ammentaen tyylilajeista kuten pornografia, noir ja osin kauhu. Kaikenlainen väkivalta – erityisesti naisten kokema ja naisten toteuttama väkivalta – on jatkuvasti läsnä hänen teoksissaan. Hänen esikoisromaaninsa Baise-moi (1993) hylättiin yhdeksän kustantamon toimesta ennen kuin yksi Despentesin ystävistä lähetti sen Florent Massotille, joka suostui julkaisemaan sen. Romaani kertoo Manusta, alkoholistista ja satunnaisesta pornonäyttelijästä, ja Nadine’sta, prostituoidusta, sekä heidän tiestään väkivallan tielle. Teoksesta tuli välitön menestys ja se nosti Despentesin kirjalliseen kuuluisuuteen. 

Despentesin Pane mua -romaaniin perustuva, samanniminen elokuva oli Despentesin itsensä ohjaama yhteistyössä pornonäyttelijä Coralie Trinh Thin kanssa. Hän myös muunsi romaaninsa itse elokuvakäsikirjoitukseksi. Katolinen konservatiivijärjestö Promouvoir vaikutti siihen, että elokuva menetti levityslupansa – ensimmäinen tapaus Ranskassa 28 vuoteen – ja sille annettiin K-18-ikäraja.
vasen|pienoiskuva|Viriginie Despentes

 Muita teoksia 
Despentesin toinen romaani Les Chiennes savantes (1996) on noir-kliseiden uudelleenvaltausta naisten maailmassa. Tarina sijoittuu strippiklubin synkkään ilmapiiriin, jossa tapahtuu murhia. Samoin novelli À terme hänen kokoelmastaan Mordre au travers (1999) on yksi nykykirjallisuuden häiritsevimmistä kuvauksista lapsensurmasta. Vuonna 2002 Despentes julkaisi graafisen romaanin yhdessä Nora Hamdin kanssa; se kuvaa seksuaalista häirintää ja naisten väkivaltaa, muistuttaen Baise-moi:n päähenkilöitä. 

Romaanissa Apocalypse Bébé (2010) Despentes tutkii uskonnollista ja yhteiskuntaluokkiin liittyvää syrjäytymistä sekä väkivaltaa – itsemurhaiskujen ja joukkomurhien muodossa. Romaani palkittiin Prix Trop Virilolla ja Prix Renaudot’illa. Vuonna 1999 hänen romaaninsa Les Jolies Choses, joka tutkii feminiinisyyden rakentumista ja esittämistä, sai Prix de Flore -palkinnon ja Saint-Valentin-kirjallisuuspalkinnon. Tähän mennessä Florent Massot oli ajautunut konkurssiin, ja merkittävä kustantamo Grasset lähestyi Despentesiä. 

Hänen neljäs romaaninsa Teen Spirit (2002) kertoo miespäähenkilön matkasta kohti isyyttä ja jossain määrin aikuisuutta. Kaksi vuotta myöhemmin ilmestyneessä Bye Bye Blondie -romaanissa hän tutkii jälleen sosiaalista syrjäytymistä ja vieraantumista. Teos kertoo myös rakkaustarinan päähenkilöiden Glorian ja Ericin välillä. Kirjan elokuvaversiossa vuonna 2011 esiintyi näyttelijät Béatrice Dalle ja Emmanuelle Béart. Samoihin aikoihin Despentes julkaisi ja ohjasi dokumentin Mutantes, féminisme post-punk. Dokumentissa esiintyi feministinen punk legenda Lydia Lunch. 

 Vernon Subutex-trilogia 
Kaupunkimiljöö on olennainen osa Despentesin kuvastoa. Hän kuvaa Pariisia ja sen eri kaupunginosia romaanissaan Vernon Subutex. Kolmiosainen kertomus on hänen tuotantonsa kunnianhimoisin ja esittää nykypäivän Pariisin elämää. Tarina seuraa nimihenkilön matkaa kohti köyhyyttä. Trilogia sai sekä kansallista että kansainvälistä tunnustusta. Ensimmäinen osa palkittiin muun muassa Prix Anaïs Ninillä, Prix Landerneaulla, Prix Roman-Newsilla ja Prix La Couplella, ja se oli ehdolla myös kansainväliseen Man Booker -palkintoon Isossa-Britanniassa. 

 Tuotannon teemoja 
Marginalisaatio, sosiaalinen syrjäytyminen ja sukupuoleen ja luokkaan liittyvä epätasa-arvo ovat keskeisiä teemoja hänen kirjallisessa ja elokuvallisessa tuotannossaan. Despentesin tuotannossa tulee usein esiin esimerkiksi raiskausteema ja Despentes tietää omasta kokemuksestaan millaista on joutua raiskatuksi. Hän liftasi 17-vuotiaana kaverinsa kanssa Pariisista kotikaupunkiinsa ja hänet joukkoraiskattiin. Hän  kuvailee raiskaustaan King Kong -tytössä. Kirjassa Despentes pohtii kokemansa trauman vaikutuksia ja nostaa esiin sen, miten aihetta on kuvattu todella vähän niin kirjallisuudessa kuin elokuvassakin.

Toinen Despentesin vahvoista teemoista on prostituutio, jonka puolesta hän puhuu niin kirjoissaan kuin haastatteluissaan ja esiintymisissään. Despentes harjoitti prostituutiota satunnaisesti kaksi vuotta. Hän aloitti prostituution vuonna 1991 työskennellessään supermarketissa minimipalkalla. Despentes oli aiemmin ollut Minitelin valvojana ja nähnyt, miten miehet tarjosivat naisille suuria summia seksistä. Hän kuvaili tunnettaan, että oli kuin "jokin ympärilläni oli muuttunut eikä mikään ollut ennallaan". 

Hän arvostaa seksityötä monista syistä: hänen asiakkaidensa haavoittuvuus antoi hänelle ymmärrystä miehistä inhimillisinä olentoina. Despentesille prostituutio oli "ratkaisevan tärkeä etappi raiskauksen jälkeisessä eheytymisessä. Otin seteli seteliltä vahingonkorvausta siitä mikä minulta oli viety väkivalloin." Kirjailijanuransa aikana Despentes on kuvannut näkyvän kirjailijahenkilön markkinointia todella samanlaiseksi kuin prostituutiota. Despentes pyrkii rikkomaan prostituutioon liittyviä tabuja ja parantaa näin siihen liittyvää lainsäädäntöä, joka - kuten Despentes esittää - toistaiseksi sallii prostituution vain avioliiton varjolla. 
pienoiskuva|Virginie Despentes, vuonna 2015
Pariisin Charlie Hebdo-lehteen tehdyn terrori-iskun (7.1.2015) jälkeen Despentes ilmaisi sympatiansa iskun tekijöille Les Inrockuptibles-lehteen kirjoittamassaan artikkelissa, jossa hän muun muassa kertoo ymmärtävänsä heitä, jotka "ostavat kalashnikovin pimeiltä markkinoilta ja tekevät ainoan heille mahdollisen päätöksen eli kuolevat mieluummin kuin elävät polvillaan". Kirjoitukseen viitataan toistuvasti ranskalaisessa mediassa esimerkkinä terrorismin myötäilystä.  

Tällä hetkellä Despentes asuu ja kirjoittaa Pariisissa. Jos hänen teoksensa aiemmin yhdistettiin skandaaliin ja saivat ristiriitaisen vastaanoton, häntä pidetään nykyään yhtenä merkittävimmistä nykykirjallisuuden äänistä. Hän on ollut Prix Femina -palkinnon tuomariston jäsen, ja liittyi vuonna 2016 Académie Goncourtiin, josta hän erosi tammikuussa 2020 keskittyäkseen kirjoittamiseen. Vuonna 2019 Despentes sai koko tuotannostaan Prix de la BnF -palkinnon.

 Bibliografia 
 Suomennetut 
 Pane mua (Baise-moi, 1993). Suomentanut Kristina Haataja, 1998. Like, .
 Kauniita asioita (Les Jolies choses, 1998). Suomentanut Kristina Haataja, 2000. Like, .
 Teen Spirit (Teen Spirit, 2002). Suomentanut Einari Aaltonen, 2005. Like, .

 Maailmanlopun tyttö (Apocalypse Bébé, 2010). Suomentanut Einari Aaltonen, 2012. Like,.

Lähde:

 Suomentamattomat 
 Les Chiennes savantes (1996).
 Mordre au travers (1999).
 Trois étoiles (kirjailija Nora Hamdin kanssa, 2002).
 Bye bye Blondie (2004).

 Kääntämät 
 Plastic Jésus (2002). Poppy Z. Brite: Plastic Jesus (2000).
 Mort aux Ramones (2002). Dee Dee Ramone: Poison Heart: Surviving the Ramones, tai Lobotomy (1997).

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 Suominen, Heli: Despentes loi feminismin manifestin HS.fi. 12.2.2008. Haastattelu. (Tilaajille)
 Day, Elizabeth: Femmes fatales fight back with sex and violence The Guardian.  18.1.2009. Haastattelu. 
 Wilhelmsson, Putte: Julkisen elämän panttivangit HS.fi. 21.4.2000. Arvio teoksesta Kauniita asioita.

Luokka:Ranskalaiset kirjailijat
Luokka:Ranskalaiset feministit
Luokka:Vuonna 1969 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt