Bobby Orr

Robert Gordon ”Bobby” Orr, O.C. (s. 20. maaliskuuta 1948 Parry Sound, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja, ja häntä pidetään varsin yleisesti lajin parhaana puolustajana. Orrin pistekeskiarvo NHL:ssä oli 1,39 tehopistettä ottelua kohden. Orrin lisäksi vain Harry Cameron, Paul Coffey sekä aktiivipelaajista Cale Makar ovat ainoat NHL-puolustajat, jotka ovat pystyneet tekemään keskimäärin enemmän kuin 0,99 pistettä per ottelu uransa aikana, kun huomioon otetaan pelaajat, jotka ovat pelanneet enemmän kuin neljä ottelua. Orr voitti vuodet 1966–1978 käsittäneellä ammattilaisurallaan NHL:n tärkeimmät palkinnot, monet niistä useaan kertaan.

Junioriaika
Nuoren Bobbyn kyvyt jääkiekossa havaittiin jo varhain, ja Boston Bruinsin valmentaja Wren Blair nimesi 12-vuotiaan juniorin Ontarion jääkiekkoliiton junioriliigan Generalsin joukkueeseen. NHL:n heikoimpiin seuroihin tuolloin lukeutunut Bruins oli levittänyt laajan kykyjenetsintäverkon löytääkseen lupauksia tulevaisuuden joukkueen rakentamiseksi. Orr joutui pelaamaan itseään selvästi vanhempien pelaajien, 18-, 19-, ja jopa 20-vuotiaiden joukossa.

Hän johdatti kolmannella kaudellaan Generalsin Ontarion alueen mestaruuskilpailuihin. Viimeisellä kaudellaan hän teki keskimäärin kaksi pistettä ottelussa. Kokenut torontolainen lakimies Alan Eagleson neuvotteli Orrin ensimmäisen sopimuksen Boston Bruinsin kanssa.

Ammattilaisura

Boston Bruinsissa Orr muodosti keskushyökkääjä Phil Espositon ja maalivahti Gerry Cheeversin kanssa kolmikon, joka johti joukkueen kahdesti Stanley Cupin voittoon. Orr ylsi vuonna 1970 Stanley Cupin voiton lisäksi Norris Trophy-, Art Ross Trophy-, Hart Trophy- ja Conn Smythe Trophy -palkintojen voittoon ainoana pelaajana lajin historiassa. 23-vuotiaana häntä alettiinkin kutsua supertähdeksi.

Orr teki pelipaikallaan historiaa voittamalla puolustajana niin NHL:n syöttötilaston kuin pistepörssinkin. Hänen syöttöennätyksensä säilyi rikkomattomana 1980-luvun alkuun, jolloin Wayne Gretzky rikkoi sen. Orr johti kotimaansa Kanada-cupin voittoon syksyllä 1976 ja tuli valituksi parhaaksi pelaajaksi turnauksessa, jossa kaikki parhaat kiekkoilijat kohtasivat ensi kertaa maajoukkueissa. Neuvostoliiton ja Kanadan ensimmäinen kohtaaminen Summit Series -sarjassa syksyllä 1972 oli mennyt häneltä sivu suun loukkaantumisen takia. Uransa ehtoopuolen Bobby Orr pelasi Chicago Black Hawksissa ilman mainittavaa menestystä. Hän joutui lopettamaan uransa toistuvien polvivammojen vuoksi 31-vuotiaana.

Bobby Orr teki NHL-urallaan 270 maalia ja 645 syöttöä 657 ottelussa. Uransa päättyessä hän oli johtava puolustaja tehopisteiden lukumäärässä liigan historiassa. Ainoastaan hyökkääjäsuuruudet Wayne Gretzky, Mario Lemieux, Newsy Lalonde, Joe Malone ja Mike Bossy ovat tehneet häntä enemmän tehopisteitä ottelua kohden, kun huomioon otetaan pelaajat, jotka ovat pelanneet yli kaksi ottelua NHL:ssä. Lisäksi Bobby Orr on edelleenkin ainoa puolustaja, joka on kyennyt voittamaan NHL:n pistepörssin.

Orr on yksi niistä kuudesta puolustajasta, jotka ovat saavuttaneet 100 tehopistettä yhden NHL-kauden aikana. Tosin Orr ylsi tähän peräti kuudella kaudella, Paul Coffey viidesti, muut kerran.

Pelitapa
Orr menestyi ammattilaiskiekossa varsin eurooppalaisin opein, ja esimerkiksi väkivaltaisuus puuttui lähes tyystin hänen otteistaan. Mies itse totesi ainakin puoliksi tosissaan suurimmaksi saavutuksekseen läpi uran ehjänä säilyneen hammaskaluston. Neuvostovalmentaja Anatoli Tarasov nimesi Orrin jääkiekon todelliseksi kymmenottelijaksi tämän monipuolisuuden ansiosta. Puolustajana Bobby Orr oli pikemminkin kiekonriistäjä kuin taklaaja. Orrin tavaramerkkejä olivat kovat ja matalat laukaukset, jotka torjuttuinakin olivat omiaan aiheuttamaan vaarallisia maalinedustatilanteita.

Orr laukoikin uransa aikana keskimäärin enemmän kuin kukaan muu pohjoisamerikkalainen pelaaja tai kukaan muu puolustaja, kun huomioon otetaan enemmän kuin yhden NHL-ottelun pelanneet pelaajat. Orr johti tilastoa edelleen tammikuussa 2022 hänen keskiarvonsa ollessa ohittamaton 4,65 laukausta ottelua kohden. Fyysisesti hänen vahvuutensa olivat voimakkaat jalat, ja luistelijana hän olikin aivan omaa luokkaansa. Liikkuvat puolustajat Brad Park, Paul Coffey, Denis Potvin ja Ray Bourque sekä heidän pelitapansa voidaan nähdä Orrin kahden suunnan työskentelyn perintönä lajille.

 Saavutuksia, erikoispalkintoja ja nimeämisiä 
 Calder Memorial Trophy -palkinto vuonna 1967 kauden parhaalle tulokkaalle
 NHL:n toisessa tähtikentällisessä vuonna 1967
 Pelasi NHL:n tähdistöottelussa vuosina 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973 ja 1975
 Valittu NHL ensimmäiseen tähtikentälliseen vuosina 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974 ja 1975
 Parhaan puolustajan James Norris Memorial Trophy -palkinto vuosina 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974 ja 1975
 Stanley Cupin voittaja vuosina 1970 ja 1972
 NHL:n vuoden arvokkaimman pelaajan Hart Memorial Trophy -palkinto vuosina 1970, 1971 ja 1972
 Runkosarjan parhaalle pistemiehen Art Ross Trophy -palkinto vuosina 1970 ja 1975
 Conn Smythe Trophy -palkinto 1970 ja 1972 (pudotuspelien arvokkain pelaaja; ensimmäinen palkinnon kahdesti voittanut)
 Sports Illustrated -lehden valinta vuoden urheilijaksi vuonna 1970
 Lou Marsh Trophy Kanadan vuoden urheilijalle vuonna 1970
 Lester B. Pearson Award -palkinto vuonna 1975 (pelaajien keskuudestaan äänestämä kauden paras pelaaja)
 Valittiin Kanada-cup 1976 -turnauksen parhaaksi pelaajaksi
 Boston Bruins jäädytti Orrin pelinumeron 4 jo tammikuussa 1979
 Hockey Hall of Fameen vuonna 1979 ennätyksellisen alhaisessa 31 vuoden iässä ja vain vuosi uran päättymisen jälkeen
 Lester Patrick Trophy vuonna 1979 (kiekkoilun asian edistämisestä Yhdysvalloissa)
 Order of Canada -arvonimi vuonna 1979
 Vuonna 1998 The Hockey News -jääkiekkolehden "100 parasta pelaajaa kautta aikojen" -listan Orr toinen heti Wayne Gretzkyn jälkeen
 Bostonin historian suurin urheilija The Boston Globe -sanomalehden äänestyksessä 
 Orrin kotikaupunki Parry Sound on perustanut tunnetuimman asukkaansa kunniaksi Bobby Orr Hall of Fame -museon.

 Tilastot 

 1963–64 Oshawa Generals OHA 56 29 43 72 142 6 0 7 7 21 1964–65 Oshawa Generals OHA 56 34 59 93 112 6 0 6 6 10 1965–66 Oshawa Generals OHA 47 38 56 94 92 17 9 19 28 14 1966–67 Boston Bruins NHL 61 13 28 41 102 – – – – –   1967–68 Boston Bruins NHL 46 11 20 31 63 4 0 2 2 2   1968–69 Boston Bruins NHL 67 21 43 64 133 10 1 7 8 10   1969–70 Boston Bruins NHL 76 33 87 120 125 14 9 11 20 14       1970–71 Boston Bruins NHL 78 37 102 139 91 7 5 7 12 10    1971–72 Boston Bruins NHL 76 37 80 117 106 15 5 19 24 19      1972–73 Boston Bruins NHL 63 29 72 101 99 5 1 1 2 7   1973–74 Boston Bruins NHL 74 32 90 122 82 16 4 14 18 28   1974–75 Boston Bruins NHL 80 46 89 135 101 3 1 5 6 2    1975–76 Boston Bruins NHL 10 5 13 18 22 – – – – – 1976–77 Chicago Blackhawks NHL 20 4 19 23 25 – – – – –        KC  7  2  7  9  8 1978–79 Chicago Blackhawks NHL 6 2 2 4 4 – – – – – NHL yhteensä 657 270 645 915 953 74 26 66 92 92

 Katso myös 

 Luettelo Hockey Hall of Famen jäsenistä
 The Hockey Newsin luettelo 100 parhaasta NHL-pelaajasta

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 



Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Luokka:Hockey Hall of Fame
Luokka:Hart Memorial Trophy -voittajat
Luokka:Calder Memorial Trophy -voittajat
Luokka:Art Ross Trophy -voittajat
Luokka:James Norris Memorial Trophy -voittajat
Luokka:Conn Smythe Trophy -voittajat
Luokka:Lester B. Pearson Award -voittajat
Luokka:Officer of the Order of Canada
Luokka:Vuonna 1948 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit