Rukki

Rukki on laite, jolla karstatusta tai kammatusta kuidusta, kuten villasta tai puuvillasta kehrätään eli valmistetaan lankaa. Rukit jaetaan yleensä kahteen pääryhmään: viistorukkeihin ja pystyrukkeihin, ero näissä rukkityypeissä on rukin pyörän sijainnissa.Salmela, T. "Kehrääjän käsikirja." Karisto, 2012, sivu 79. Rukit voidaan myös jakaa pysty-, vino- ja pitkärukkeihin. Vinorukki on näistä yleisin. Suomessa rukkeja on käytetty 1500-luvulta lähtien, mutta ne alkoivat yleistymään vasta 1700-luvulla. Rukissa on iso pyörä, joka pyörittää esimerkiksi nahkanyörin välityksellä suurella kierrosnopeudella niin sanottua lyhtyä eli siipeä, jossa lanka syntyy. Pyöritys tapahtuu tavallisesti erityistä poljinta polkemalla, joskus käsin. Rukin toimintaperiaate keksittiin vuosien 500 ja 1000 välillä Intiassa tai Kiinassa. Poljettava rukki keksittiin nykyisen Saksan alueella vuonna 1533.

Suomessa erityisesti Kiikan kunta oli tunnettu rukkien valmistuksesta, ja rukki oli kuva-aiheena myös Kiikan vaakunassa. Rukkeja valmistettiin kunnassa erityisesti 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa.

Rukkia vanhempi tekniikka tehdä lankaa on värttinä.

Langasta tehtiin kangasta kangaspuilla.

Rukinlapa saattaa olla vaativan taiteellisen puunkaiverrustyön tulos.

 Rukin osat 
300px|Rukin osat: A pyörä, B nyöri, C lyhty, D tytär, E , F kiristin, G poljin, H , I , J K pöytä, L olkapää ja lapa

Lähteet

Kirjallisuutta
 Hukkinen, Satu, Luonnonkuitujen kehruu, Helsinki Dataliina Ay, 1995 
 Varilo, Sari, Kehrääjän kirja, Helsinki, Vantaan lehdentekijät, 1984 

 Aiheesta muualla 

 Maailman ainoa rukkitehdas, Helsingin Sanomat, 29.1.1939, nro 27, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Luokka:Esiteolliset keksinnöt
Luokka:Kehrääminen