Philip Anderson

Philip Anderson (13. joulukuuta 1923 Indianapolis, Indiana – 29. maaliskuuta 202020世纪物理学巨人、诺奖得主菲利普安德森逝世，享年96岁 ) oli yhdysvaltalainen teoreettinen fyysikko. Hän on tehnyt tärkeitä fysiikan tuloksia tutkiessaan muun muassa antiferromagnetismia, Kondo-ilmiötä, epäpuhtaita metalleja, BCS-teoriaa, spin-laseja ja korkeiden lämpötilojen suprajohtavuutta. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon 1977 magneettisten ja epäjärjestäytyneiden aineiden elektronirakenteen teoreettisesta tutkimuksesta yhdessä Nevill Francis Mottin ja John Hasbrouck van Vleckin kanssa.

Anderson syntyi vuonna 1923 Indianapolisin kaupungissa Indianan osavaltiossa. Hän valmistui illinoisilaisesta high schoolista, minkä jälkeen hän suuntasi opiskelemaan Harvardin yliopistoon. Vuosina 1949–1984 eli 35 vuoden ajan hän työskenteli New Jerseyssä sijaitsevassa Bell Labsissa. Työnsä ohessa hän oli Cambridgen yliopiston teoreettisen fysiikan professorina 1967–1975. Jäätyään eläkkeelle Bell Labsista 1984 hän jatkoi professorina Princetonin yliopistossa. 

Vuonna 2006 tilastofyysikko José Soler Madridin yliopistosta teki tutkimuksen tieteellisissä julkaisuissa olevista viittauksista verraten artikkelissa olevia viittauksia artikkeliin tehtyihin viitauksiin, ja päätteli Andersonin olevan maailman luovin fyysikko.

 Lähteet 

Aiheesta muualla
Philip Andersonin elämäkerta. Nobelprize.org. 

Luokka:Yhdysvaltalaiset fyysikot
Luokka:Yhdysvaltalaiset professorit
Luokka:Princetonin yliopiston professorit
Luokka:Nobelin fysiikanpalkinnon saajat
Luokka:Vuonna 1923 syntyneet
Luokka:Vuonna 2020 kuolleet