Intercity-Express

Intercity-Express tai ICE on suurnopeusjuna, jota liikennöi Deutsche Bahnin tytäryhtiö DB Fernverkehr Saksassa ja ympäröivissä valtioissa (Sveitsissä ja Itävallassa kirjoitusasussa InterCityExpress). Ulkomaanliikennettä ajetaan Sveitsin Zürichiin, Itävallan Wieniin, Ranskan Pariisiin ja hitaammilla nopeuksilla myös Alankomaiden Amsterdamiin ja Belgian Brysseliin ja Liègeen.

Saksalaiset ovat onnistuneet myymään ICE-junia myös ulkomaille. Espanjan rautatieyhtiö Renfe käyttää tämäntyyppisiä junia ja Venäjän valtio osti 60 kappaletta junia tarjoamaan suurnopeuksista matkustajaliikennettä Pietarin ja Moskovan välille. Uusi Venäjän rautateiden hallitus tutkii tilausta ja alustavasti suunnittelee tilaavansa vain kuusi junaa. Toiset 60 junaa tilattiin Kiinaan Peking–Tianjin-linjalle.

 Kalusto ja tekniset tiedot 

ICE-kalustoa valmistaa teollisuusyhteenliittymä, jota johtaa Siemens AG. ICE-junat tarvitsevat erikoisradat voidakseen ajaa suurilla nopeuksilla, mutta voivat ajaa normaaliradoilla normaalinopeuksilla.

  Nimi   Varustelutaso  Luokka  Suurin moottoriteho (kW)  Testattu suurin nopeus (km/h)  Suurin nopeus normaalikäytössä (km/h)  Esitelty  KommentitICE-V  prototyyppiInterCityExperimental  410  8 400(2*4 200)  406,9  -  1985  V: Versuchszug (koejuna)poistettiin käytöstä 1998 ICE 1  1. sukupolvi  401  9 600(2*4 800)  328  250 (lupa 280)  1991  - ICE 2  2. sukupolvi  402  4 800  310  250 (lupa 280)  1996  puolipituinen ICE 1, kaksi yksikköä voidaan yhdistää ICE S  ratatarkastusyksikkö  410.1  13 600 (2*4 800 + 8*500)  393  -  1996  S: Schnellfahrten (nopeat ajot) ICE 3  3. sukupolvi  403406  8 000(16*500)  368  300 (lupa 330) 2000  Siemensin valmistaman Velaron edeltäjä (350 km/h)ICE-T  kallistuva juna, 7 vaunua  411  4 000(8*500)  253  230  1998  -ICE-T  kallistuva juna, 5 vaunua  415  3 000(4*750)  253  230  1998  -ICE-TD  kallistuva juna, diesel  605  2 240(4*560)  222  200  2001  palautettu Siemensille vuonna 2003

 ICE-T 
ICE 3:n suunnittelun aikaan DB vaati uusia kallistuvakorisia junayksiköitä, jotta perinteisillä radoilla, joita ei voida uudistaa suurnopeusradoiksi, voitaisiin ajaa suurempia nopeuksia. Näihin kallistustekniikka ostettiin FIATilta Pendolino-junista. ICE-TD-nimisiin dieselyksiköihin Siemens kehitti itse kallistustekniikan, mutta niissä on ollut niin paljon teknisiä vikoja, että ne on vedetty pois käytöstä. On myös esitetty epäilyjä, että ne aiheuttaisivat niin paljon käyttökustannuksia, että edes täysi juna ei olisi voitollinen.

 Verkko 
 Pohjoisesta etelään 
Verkossa on kolme pääkäytävää pohjoisesta etelään, jotka lähtevät Hampurista:
 Bremen, Dortmund, Köln, Frankfurt ja Stuttgart pääteasemana München (sivuraide Frankfurt - Karlsruhe - Basel)
 Hannover, Kassel ja Nürnberg pääteasemana München
 Berliini, Leipzig ja Nürnberg pääteasemana München

 Lännestä itään 
Kolme pääreittiä lännestä itään ovat:
 Bonn - Köln - Hamm - Hannover - Berliini
 Köln - Dortmund - Kassel - Leipzig - Dresden
 Saarbrücken - Frankfurt - Leipzig - Dresden

 Kansainväliset linjat 
Useat ICE-linjat ylittävät Saksan rajan naapurimaihin:

 Frankfurt - Köln - Duisburg, Alankomaihin, Amsterdamiin 
 Frankfurt - Köln - Aachen, Belgiaan Liègen kautta Brysseliin (Köln-Liège-Bryssel-reittiä kulkee myös Thalys)
 Frankfurt - Stuttgart, Sveitsiin ja Baselin kautta Zürichiin 
 jotkut Baseliin kulkevat junat jatkavat Interlakeniin ja Churiin
 jotkut Nürnbergiin kulkevat junat jatkavat Passaun kautta Wieniin Itävaltaan 
 jotkut Müncheniin kulkevat junat jatkavat Kufsteinin kautta Innsbruckiin Itävaltaan
 Jotkut junat kulkevat Itävallassa Wienin ja Innsbruckin välillä.

Uusi linja, jolla kulkevat sekä ICE että TGV:t, tullaan avaamaan vuonna 2007 Frankfurtista Stuttgartin kautta Pariisiin.

 Historia 

ICEn alkuperä oli konsepti uudesta suurnopeuksisesta maanpäällisestä julkisesta liikenteestä Saksassa, joka kilpailisi Transrapid-yksiraidejärjestelmän kanssa. ICE menestyi ja se otettiin käyttöön koko maassa, mutta myös Transrapidin kehitys on jatkunut.

On väitetty, että ICE menestyi osaksi sen takia, että se pystyy kulkemaan perinteisillä radoilla (vaikkakaan ei täydellä nopeudella, asemien lähellä jopa S-Bahn-lähijunat menevät niiden ohitse). Vanhojen ratojen käyttö tarkoittaa myös sitä, että normaalijunien täytyy odottaa myöhässä olevia ICE-junia, joka johtaa myöhästymisten kumuloitumiseen.

ICE teki raidekulkuneuvojen nopeuden maailmanennätyksen 1. toukokuuta 1988, vaikkakin sen on sen jälkeen rikkonut ranskalainen TGV.

 Aiheesta muualla 

 ICE-harrastajasivu
 Saksalainen ICE-harrastajasivu

*