Max Horkheimer

Max Horkheimer (14. helmikuuta 1895 Zuffenhausen, nykyisin osa Stuttgartia – 7. heinäkuuta 1973 Nürnberg) oli saksalainen filosofi ja yhteiskuntateoreetikko. Horkheimer oli Institut für Sozialforschung -tutkimuslaitoksen johtajana 1930–1958. Hän oli myös Frankfurtin yliopiston yhteiskuntafilosofian professorina vuosina 1930–1934 ja vuosina 1949–1962 filosofian ja sosiologian professorina. Vuosina 1951–1953 hän toimi Frankfurtin yliopiston rehtorina. 

Horkheimer on niin sanotun Frankfurtin koulukunnan (Herbert Marcuse, Theodor W. Adorno, Leo Löwenthal, Friedrich Pollock, Erich Fromm) perustajahahmo ja sen keskeisten teoreettisten linjausten kirjoittaja. Hän oli keskeinen kriittisen teorian ja länsi-marxilaisuuden kehittäjä. Muun muassa teoksissaan Valistuksen dialektiikka (kirjoitettu yhdessä Theodor W. Adornon kanssa) ja Eclipse of Reason (1947) sekä lukuisissa artikkeleissaan (muun muassa traditionaalinen ja kriittinen teoria) hän kehitteli syvälle menevää länsimaisen sivilisaation kritiikkiä erityisesti järjen käsitteen luonteen muutosta paikantaen. Horkheimer ajatteli, että kulttuuri ja tietoisuus omasivat osittain erillisen ja aktiivisen roolin talouden ulkopuolella. Tässä hän irtaantui selvästi niin sanotuista vulgaarimarxilaisista yhteiskuntaa kuvaavista teorioista. Hän arvosteli välineellistä järkeä, jonka hän väitti olevan vallitseva järjen muoto niin kapitalistisissa kuin sosialistisissa yhteiskunnissa.

 Kirjallisuutta 



 Horkheimer, Max: Sivistyksen käsite. (Suomentanut Raija Sironen) teoksessa Yli­opiston ajatusta etsi­mäs­sä. Toim. Kari Kantasalmi. Gau­deamus, Helsinki 1990, 132-142. 


 Aiheesta muualla 


Luokka:Frankfurtin koulukunta
Luokka:Saksalaiset filosofit
Luokka:Saksalaiset sosiologit
Luokka:Vuonna 1895 syntyneet
Luokka:Vuonna 1973 kuolleet