Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö

Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö (Etyj, ETYJ) () on järjestö, jossa on jäseninä 57 valtiota Euroopassa, Pohjois-Amerikassa, Etelä-Kaukasiassa ja Keski-Aasiassa. Se perustuu vuonna 1975 Helsingissä järjestetylle Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssille (ETYK), josta muodostui vuonna 1994 pysyvä kansainvälinen järjestö vuoden 1992 seurantakonferenssin pohjalta.
ETYJin päämaja sijaitsee Wienissä, Itävallassa.
ETYJ käsittelee laajasti kolmeen eri pääryhmään liittyviä turvallisuuskysymyksiä: 
 poliittis-sotilaalliset kysymykset 
 talous- ja ympäristökysymykset
 niin kutsutun inhimillisen ulottuvuuden (ihmisoikeus-) kysymykset.

Näitä ulottuvuuksia kutsuttiin Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökokouksen aikana koreiksi, koska ajatuksia koottiin ikään kuin (paperi)koreihin. Kolmas kori, joka koski ihmisoikeuksia, oli tai sen katsottiin olleen Neuvostoliitolle epäedullinen, koska se tarjosi perusteen ihmisoikeusryhmien työskentelylle Neuvostoliitossa ja muissa Varsovan liiton maissa. Sen sijaan vuoden 1975 kokoukseen liittyvä toisen maailmansodan jälkeisten rajojen yleinen tunnustaminen katsottiin Neuvostoliitolle edulliseksi.

ETYJillä on toimintaa lähinnä Itä-Euroopassa, missä kansainvälisen läsnäolon katsotaan vahvistavan turvallisuutta. Esimerkkejä tästä ovat Kosovo, Bosnia ja Hertsegovina, Moldova ja Georgia. Näissä hankkeissa isäntävaltioita pyritään opastamaan lähinnä maan demokratisointiin ja ihmisoikeuksiin liittyvissä kysymyksissä.

ETYJ harjoittaa siviilikriisinhallintaa, muun muassa vaalitarkkailua vaikuttaen siirtymätapauksien demokratisoitumisprosesseihin.

ETYJin toiminnan suuntalinjat päätetään kahden vuoden välein järjestettävässä huippukokouksessa. Huippukokoukset julkaisevat loppuasiakirjan, jossa määritetään Euroopan turvallisuuden ja yhteistyön kehittämisen suuntaa.

 ETYJin luottamusta ja turvallisuutta lisäävä toiminta 

ETYJin tärkein asiakirja on säännöllisesti uusittu Wienin asiakirja. Se on sotilaallista turvallisuutta käsittelevä, osanottajavaltioiden luottamusta ja turvallisuutta kehittävä säännöstö. Asiakirjaa täydennetään aika ajoin järjestön elimien päätöksellä. Wienin asiakirjan tärkeimmät tekijät ovat:

 vuotuinen tiedonvaihto koskien osanottajavaltioiden asevoimia, puolustussuunnittelua ja budjetointia
 edellä mainitun tiedon verifiointi tarkastuksin tai arviointikäynnein
 sotaharjoitusten ja joukkojen siirron ennaltailmoitusvelvoite
 vierailujen ja uuden kaluston esittelyn järjestämisvelvoite
 asevoimien demokraattinen käyttäytymissäännöstö ja sen koulutusvelvoite
 vaarallisten, luonteeltaan sotilaallisten tapahtumien ennaltailmoitusvelvoite sekä mahdollisuus selvitysten pyyntöön em. tapauksissa

 Avoin taivas -sopimus 

ETYJin yhteydessä on vuonna 1992 solmittu Avoin taivas -sopimus, jonka on allekirjoittanut 28 maata. Sopimus tuli voimaan 1. tammikuuta 2002, kun 20 sopimusvaltiota oli ratifioinut sen. Sopimuksen allekirjoittaneet valtiot sallivat tarkkailu- ja ilmakuvauslentojen suorittamisen toistensa ilmatilassa vastavuoroisuusperiaatteella.

 Osanottajavaltiot 
pienoiskuva|
ETYJillä on 57 osanottajavaltiota Euroopassa, Keski-Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.





























































Huippukokoukset
 Isäntämaa Kaupunki  Päivämäärä  Astana 1-2. joukukuuta 2010Istanbul 18-19, marraskuuta 1999Lissabon 2-3. joukukuuta 1996Budapest 5-6.joukukuuta 1994Helsinki 9-10. heinäkuuta 1992Pariisi 19-21. marraskuuta 1990Helsinki30. heinäkuuta- 1.elokuuta 1975
Seurantakokoukset
 Isäntämaa  Kaupunki  Päivämäärä Belgrad 4. lokakuuta 1977 - 9. maaliskuuta 1978Madrid 11. marraskuuta 1980 - 9. syyskuuta 1983Wien 4. marraskuuta 1986 - 19. tammikuuta 1989Helsinki 24. maaliskuuta - 8. heinäkuuta 1992Budapest 10. lokakuuta - 2. joulukuuta 1994Wien4. - 22. marraskuuta 1996LissabonWien1. lokakuuta - 20. syyskuuta 1999 Istanbul10 .marraskuuta 1999Varsova30.syyskuuta-8.lokakuuta 2010Wien18.–26. lokakuuta 2010Astana26.–28. marraskuuta 2010

Ministerineuvoston kokoukset
 Sija Päiväys Kaupunki Isäntämaa30.30. marraskuuta - 1. joulukuuta 2023Skopje 
29. 1-2 .joulukuuta 2022 Łódź28.2-3 .joulukuuta 2021 Tukholma27. 3-4 .joulukuuta 2020Tirana26.5-6 .joulukuuta 2019 Bratislava25.6-7 .joulukuuta 2018Milano24.7-8 .joulukuuta 2017Wien23.8-9 .joulukuuta 2016Hampuri22.3-4 .joulukuuta 2015 Belgrad21.4-5 .joulukuuta 2014 Basel20.5-6 .joulukuuta 2013 Kiova19. 6-7 .joulukuuta 2012 Dublin18. 6-7 .joulukuuta 2011Vilna17. 1-2 .joulukuuta 2009 Ateena16. 4-5 .joulukuuta 2008 Helsinki15. 29-30 .marraskuuta 2007Madrid14. 4-5 .joulukuuta 2006Bryssel13. 5-6 .joulukuuta 2005 Ljubljana12. 6-7 .joulukuuta 2004 Sofia11. 1-2 .joulukuuta 2003 Maastricht10. 6-7 .joulukuuta 2002 Porto9. 3-4 .joulukuuta 2001Bukarest8. 27-28 .marraskuuta 2000 Wien7. 2-3 .joulukuuta 1998 Oslo6. 18-19 .joulukuuta 1997 Kööpenhamina5. 7-8 .joulukuuta 1995 Budapest4. 30 .marraskuuta - 1 .joulukuuta 1993Rooma3.14-15 .joulukuuta 1992 TukholmaYlimääräinen ministerikokous24, maaliskuuta 1992 Helsinki2.30-31. tammikuuta 1992PrahaYlimääräinen ministerikokous10. syyskuuta 1991Moskova1.19-20. kesäkuuta 1991BerliiniUlkoministerien kokous1-2. lokakuuta 1990New YorkKonsultaatiokokous3-7. heinäkuuta 1973Helsinki

 Puheenjohtajat 
Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön puheenjohtaja johtaa järjestön toimintaa. Puheenjohtajamaa valitaan järjestön jäsenmaista vuodeksi kerrallaan. Puheenjohtajamaan ulkoministeri toimii järjestön puheenjohtajana. Suomi on ollut puheenjohtajamaana viimeksi vuonna 2008.

Luopunut puheenjohtajamaa, puheenjohtajamaa ja vastaanottava puheenjohtajamaa toimivat myös troikaksi kutsuttuna ETYJin kolmikkona jatkuvuuden turvaamiseksi.

 Vuosi  Puheenjohtaja Valtio 1991  Hans-Dietrich Genscher    1992  Jiří Dienstbier ja Jozef Moravčík   1993  Margaretha af Ugglas   1994  Beniamino Andreatta ja Antonio Martino  1995  László Kovács   1996  Flavio Cotti   1997  Niels Helveg Petersen   1998  Bronisław Geremek  1999  Knut Vollebaek   2000  Wolfgang Schuessel ja Benita Ferrero-Waldner   2001  Mircea Geoană   2002  Jaime Gama ja Antonio Martins da Cruz   2003  Jaap de Hoop Scheffer ja Bernard Bot   2004  Solomon Passy     2005  Dimitrij Rupel  2006  Karel De Gucht    2007  Miguel Ángel Moratinos  2008  Ilkka Kanerva ja Alexander Stubb     2009  Ntóra Bakogiánni ja Geórgios Papandréou  2010  Kanat Saudabajev   2011  Audronius Ažubalis   2012  Eamon Gilmore   2013  Leonid Kožara  2014  Didier Burkhalter   2015  Ivica Dačić    2016  Frank-Walter Steinmeier    2017  Sebastian Kurz ja Karin Kneissl    2018  Angelino Alfano ja Enzo Moavero Milanesi    2019 Miroslav Lajčák  2020 Edi Rama  2021 Ann Linde  2022 Zbigniew Rau  2023 Bujar Osmani 2024Ian Borg 

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön sivusto 

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit