Bichon frisé

Bichon frisé () on pieni valkoinen ranskalais-belgialainen koirarotu, jota pidetään lähinnä seurakoirana. Vuonna 2018 se oli Ranskassa 7. suosituin paikallinen rotuLOF 2018: Quid des races françaises? Société Centrale Canine. Haettu 4.2.2019. - listauksessa se on 8. suosituin, mutta tämä johtuu ainoastaan siitä, että virallinen listaus laskee myös madagaskarilaisen coton de tuléarin ranskalaiseksi roduksi.

Rotu oli vuonna 2025 Suomen 42. eniten rekisteröity koirarotu. Vuosina 2020–2025 Suomessa syntyi joka vuosi noin 200–400 bichon frisetä.

 Ulkonäkö 
Bichon frisén maksimisäkäkorkeus on sekä uroksella ja nartulla rotumääritelmän mukaan 30 cm. Ruumiinrakenteeltaan koira on vankka, sopusuhtainen ja hyväryhtinen. Koiran kallo on selvästi kuonoa pidempi ja litteä, mutta runsas karvoitus saa sen näyttämään pyöreältä. Kuono on pyöristynyt, sekä kirsu musta ja kiiltävä. Silmien pitää olla aina pyöreät, mutta ne eivät kuitenkaan saa olla ulkonevat eivätkä mantelin muotoiset. Rodulla on melko ohuet, riippuvat korvat. Kaula on pitkähkö. Häntä kaartuu pehmeästi selän ylle (ei koskaan spiraaliksi tai kippuralle). 

Karva on 7–10 cm:n mittaista silkkimäistä, korkkiruuvimaisen kiharaa. Bichon frisé on trimmattava rotu, ja turkin hoito on melko vaativaa. Koira on kammattava säännöllisesti, jotta turkki ei takkuunnu tai huopaannu, ei kuitenkaan liian usein. Lisäksi Bichonin turkki tulisi pestä parin viikon välein, jotta se pysyy siistinä. Monet, varsinkin takkuikäisen (n. 6 kk–→) koiran omistajat pesevät koiran kerran viikossa. Bichonin turkki föönataan föönin ja karstan avulla auki joka pesun jälkeen. Yleensä viikoittaiseen pesuoperaatioon kuluu aikaa noin kaksi tuntia, riippuen turkin laadusta. Turkki kasvaa jatkuvasti, joten se tulisi pitää leikkaamalla sopivan pituisena. Trimmaaminen tulisikin tehdä noin kuuden viikon välein. 

Luonne ja käyttäytyminen
Luonteeltaan bichon frisé on iloinen, leikkisä, ihmisystävällinen, mutta toisaalta myös itsenäinen, tyhmänrohkea ja reipas. Se ei saisi olla arka tai ujosteleva, joskin arkuutta esiintyy rodussa jonkin verran. Koirasta voi tulla arka, jos omistaja on liian suojeleva pientä koiraa kohtaan. Arkuus voi olla myös perinnöllistä ja arkojen yksilöiden käyttämistä jalostuksessa täytyisikin pyrkiä välttämään.

Bichon frisé on seurakoira ja haluaakin viettää aikaa perheensä seurassa. Rotu on vilkas ja itsepäinen, joten omistajan tulee opettaa pentua johdonmukaisesti pienestä pitäen. Bichon frisé on älykäs koira, joka oppii oikealla opetuksella nopeasti käskyjä.

Alkuperä
Välimeren maissa on ollut pieniä, valkoisia koiria vähintään 2 000 vuoden ajan. Jotkut niistä ovat toimineet rottakoirina satamissa ja laivoissa, mutta jo varsin varhain niitä on alettu käyttää seurakoirina. Vanhimmat merkinnät kaupallisesta koirankasvatuksesta kertovat, että myös bichon frié on ollut kauppatavaraa ja niitä pidettiin myöhemmin mielellään sylikoirina. Rotu tuotiin Ranskaan Italiasta renessanssin aikana. Se muistutti pienoiskokoista barbetia, sitä alettiin kutsua nimellä "barbichon", joka myöhemmin lyheni muotoon "bichon". Jotkut koirat toimivat myös sirkuskoirina. Rotu on ikuistettu myös usein vanhoihin maalauksiin, kuten keskiaikaisten kirkkojen freskoihin.

Bichon frisén kantamuotona pidetään Kanariansaarilta kotoisin olevaa teneriffankoiraa (bichon tenerife). Espanjalaiset uudisasukkaat olivat tuoneet kyseisen muunnoksen Teneriffan saarelle, missä sitä kasvatettiin 1500-1700-lukujen aikana.Bichon Tenerife. Worldly Dogs. Haettu 3.10.2023.

Vasta ensimmäisen maailmansodan jälkeen belgialaiset ja ranskalaiset kasvattajat alkoivat jalostaa bichonia. Ranskan kennelliitto virallisti rodun vuonna 1933. Alkukantaisen näköiset, takkuiset, ranskalaiset bichonit olisivat tuskin koskaan tulleet suosituiksi länsimaissa.

 Hoito 
Bichon frisén puhtaanvalkoinen turkki vaatii säännöllistä hoitoa ja trimmausta. Bichon frisétä mainostetaan usein allergisille sopivana tai vähän allergisoivana rotuna, sillä hyvinhoidettuna siitä lähtee vähemmän hilsettä kuin monista muista roduista. On kuitenkin huomioitava, että allergiat ovat yksilöllisiä eikä täysin allergiatonta koiraa ole olemassa.

 Terveys 
Kuten kaikilla roduilla, myös bichon friséillä esiintyy jonkin verran perinnöllisiä sairauksia, jotka ovat usein resessiivisiä eli piileviä. Ne paljastuvat usein vasta pentuiän jälkeen. Bichon frise elää usein sangen pitkäikäiseksi. Rodun keskimääräinen elinikä on noin 12 vuotta, kun tarkastellaan vuosina 2011–2025 kuolleita rodun edustajia. Tyypillisimmät kuolinsyyt ovat vanhuus, syöpäsairaudet, sydänsairaudet sekä maksan- ja ruoansulatuskanavan sairaudet. Bichon frisen merkittävimmät terveysongelmat ovat parodontiitti, patellaluksaatio, ristisidevauriot, virtsakivet, cushingin tauti, atopia ja allergiat.

Johtuen bichon frisen pienestä koosta on rodulla alttius parodontiittiin eli hampaiden kiinnityskudoksen tulehdukselliseen sairauteen. Sairautta voi ennaltaehkäistä hampaiden harjaamisella. Bichon frise on myös matalaraajainen koirarotu, mikä voi altistaa käyrille eturaajoille. Käyräjalkaisuus taas voi altistaa koiran iän myötä nivelongelmille, esimerkiksi nivelrikolle. 

Yksi rodun merkittävimmistä terveysongelmista on atopia ja ruoka-aineyliherkkyys. Molemmissa elimistön puolustusmekanismi reagoi normaalista poikkeavalla tavalla tavallisiin, useimmiten vaarattomiin asioihin eli allergeeneihin. Atopia ja ruoka-aineyliherkkyys ovat elinikäisiä vaivoja, jotka ovat usein kontrolloitavissa, mutta eivät parannettavissa. Oireina ovat usein ihon kutina ja punoitus ja usein koira nuolee tai raapii kutisevia alueita. Korvatulehdukset ovat yleisiä atopiasta kärsivillä koirilla sekä myös tassujen ihotulehduksia voi esiintyä.

Eriasteista patellaluksaatiota esiintyy noin 16 %:lla rodun edustajista, kun tarkastellaan vuosina 2015–2025 tutkittuja bichon friseitä. Patellaluksaatio saattaa vaatia leikkaushoitoa. Rodulla on myös alttius ristisidevaurioihin. Pienillä koiraroduilla ristisidevauriot tulevat usein vasta myöhemmällä iällä.

Bichon frisé kuuluu Suomen kennelliiton perinnöllisten vikojen ja sairauksien vastustamisohjelman (PEVISA), minkä vuoksi pentuja ei voi rekisteröidä, ellei sen vanhempia ole tarkastettu polvistaan valtuutetun eläinlääkärin tutkimuksissa. Rotujärjestö ei suosittele jalostukseen käytettäväksi koiria, joiden polvitarkastuslausunto on huonompi kuin 1 (asteikko 0–4). Myös silmät kuuluvat PEVISA:aan, eikä silmätarkastuslausunto saa olla pentuja teetettäessä vuotta vanhempi. Bichoneilla silmien ongelmana on tyypillisesti kaihi (katarakta) sekä ylimääräiset silmäripset (distchiasis).

Bichon friset ovat keskimääräistä koirarotua vähemmän sisäsiittoisia. Geenitutkimuksessa vähiten sisäsiittoinen koirarotu oli sekarotuinen ja sen jälkeläisen sisäsiittoisuusluku oli 0,037. Serkusten jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on 0,0625 ja täyssisarusten jälkeläisellä luku on 0,25, mikä on melkein sama kuin keskimääräisellä rotukoiralla. Bichon frisen jälkeläisen luku oli vain 0,15. Sisäsiittoisuus lisää sairastavuutta ja heikentää rodun elinvoimaa.

 Katso myös 
Bolognese
Havannankoira
Maltankoira

 Lähteet 
Tapio Eerola: Suomen koirarodut. Kustannusosakeyhtiö Tammi 1997.
Suomen bichon frisé ry

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

Bichon frisé ry
Bichon Frise Breed Information & Pictures (Tenerife Dog, Bichon Tenerife, and Bichon a poil Frise.) 

Luokka:FCI 9 Seurakoirat ja kääpiökoirat
Luokka:Kääpiökoirat
Luokka:Ranskalaiset koirarodut
Luokka:Kanariansaarten koirarodut
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit