Georgi Aleksandrovitš

Georgi Aleksandrovitš Romanov (); (6. toukokuuta (J: 27. huhtikuuta) 1871 Tsarskoje Selo, Venäjän keisarikunta – 10. heinäkuuta (J: 28. kesäkuuta) 1899 Abastumani, Georgia, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen suuriruhtinas ja Romanov-hallitsijasuvun jäsen sekä keisarillisen perheen jäsen.
pienoiskuva|Georgi (oik.) vanhempiensa ja kahden vanhimman sisaruksensa Nikolain ja Ksenian kanssa n. 1878

 Suku ja koulutus 
Hänen vanhempansa olivat keisari Aleksanteri III ja keisarinna Maria Fjodorovna, hän oli kolmanneksi vanhin poika. Hän oli äitinsä suosikkipoika. 

Georgilla oli viisi sisarusta. Vanhin veli oli Nikolai II (s. 1868), alle yksivuotiaana kuollut Aleksandr Aleksandrovitš Romanov (s. 1869), vanhempi sisar Ksenia Aleksandrovna, nuorempi veli Mikael Aleksandrovitš (s. 1878) ja nuorin sisar Olga Aleksandrovna (s. 1882). Georgin syntyessä hänen isoisänsä oli keisari Aleksanteri II. Georgi oli kruununperimysjärjestyksessä kolmantena isänsä ja veljensä Nikolain jälkeen.

Vauvaikäisenä Georgi oli terveempi kuin veljensä Nikolai, mutta 6–7-vuotiaana Georgi sairasteli usein, ja häntä vaivasi myös astma.

Helmikuussa vuonna 1880 joukko nihilistiaktivisteja räjäytti pommin Talvipalatsin ruokasalissa. Pommi tuhosi lähes koko huoneen. Kukaan ei loukkaantunut. Georgin isä muutti perheineen Jelaginin palatsiin Mistulansaarelle. Georgi oli 10-vuotias, kun isoisä Aleksanteri II sai 13. maaliskuuta 1881 surmansa pommi-iskussa, jonka takana olivat narodnikkiterroristit. Georgin isästä tuli uusi keisari, ja perhe muutti turvallisuutensa takia Hatsinan palatsiin, joka sijaitsee 48 kilometrin päässä Pietarista. Hatsina oli rakennettu Aleksanteri I:n isälle, keisari Paavali I:lle. Virallisten tilaisuuksien yhteydessä Pietarissa asuttiin Anitškovin palatsissa. 

Georgi vietti perheensä kanssa suuren osan lomista äitinsä kotimaassa Tanskassa sekä risteilyillä Suomen suuriruhtinaskunnan rannikolla, etenkin Aleksanteri III:n Langinkosken kalastusmajalla, joka valmistui vuonna 1889 Kymijoen rantaan Kotkaan. Kesäisin perhe asui Aleksanterin palatsissa, Livadijan palatsissa Krimillä tai kävi joskus myös peurametsällä Puolassa Łowiczin ruhtinaskunnassa.

Hänet kasvatettiin spartalaisesti sisarustensa kanssa englantilaiseen tapaan. He nukkuivat telttavuoteissa, nousivat kuudelta ja ottivat yleensä kylmiä kylpyjä, toisinaan heille annettiin lämmin kylpy äitinsä kylpyhuoneessa. Aamiainen oli yleensä puuroa ja mustaa leipää, lounas lampaankyljyksiä tai paahtopaistia herneitten ja uuniperunoitten kanssa ja teeaikaan leipää, voita ja hilloa. Georgilla ja hänen vanhemmalla veljellään Nikolailla oli oma salonki, ruokailuhuone, leikkihuone ja makuuhuone, kaikki yksinkertaisesti sisustettuja. Ainoa näyttävä esine oli ikoni, jota ympäröivät helmet ja jalokivet. Vanhempiensa onnellisen avioliiton ansiosta hänet kasvatettiin rakkauden ja turvallisuuden ilmapiirissä, joka tuohon aikaan puuttui monista kuningasperheistä.
pienoiskuva|Suuriruhtinas Georgi Aleksandrovitš 1890-luvun alussa
Georgia pidettiin keisariperheen lapsista älykkäimpänä ja ulospäinsuuntautuneena äitinsä tavoin. Georgi ja Nikolai jakoivat samat opettajat, mutta opiskelivat vierekkäisissä huoneissa. He seurasivat Venäjän yleisesikunnan akatemian kurssia, ja heidän ohjaajansa olivat arvostettuja professoreita. Heidän englanninopettajansa Charles Heath oli toiminut heidän setänsä, suuriruhtinas Sergein ja Pavelin opettajana. Molemmat veljekset puhuivat ja kirjoittivat täydellistä englantia. Mr. Heathilta he saivat innostuksen urheiluun, erityisesti ammuntaan ja perhokalastukseen. He puhuivat myös sujuvaa ranskaa ja kelvollista saksaa ja tanskaa. Georgi osoitti merkkejä lupaavasta urasta merivoimissa ennen kuin hän sairastui tuberkuloosiin vuonna 1890.

 Sotilasura 
Huhtikuussa 1889 suuriruhtinas otettiin palvelukseen 1. laivaston miehistöön, ja saman vuoden heinäkuussa hänet ylennettiin kokeen jälkeen merikadetin arvoon. Vuonna 1891 hänestä tuli adjutantti. Hän oli Keisarillisen kaartin Atamaani-rykmentin ja 93. Irkutskin jalkaväkirykmentin kunniakomentaja.

Hän oli ensimmäisten joukossa Venäjällä, joka tutustui amerikkalaisen amiraali Alfred Thayer Mahanin teoreettisiin julkaisuihin merisotataktiikasta, jonka jälkeen hän järjesti niiden kääntämisen ja julkaisun suurina painoksina merivoimien upseereille. 

Keisari ja keisarinna päättivät lähettää sekä Nikolain että Georgin yhdeksän kuukauden pituiselle matkalle Japaniin vuonna 1890. George menisi laivaston kadetiksi ja Nikolai täydentämään koulutustaan ​​katsomalla maailmaa. He lähtivät Hatsinan palatsista 4. marraskuuta 1890. Nikolai ja Georgi lähtivät ensin sota-alus fregatti Pamjat Azovalla Ateenaan, jonka lopullinen määränpää oli Japani. Toisin kuin veljensä, Georgi Aleksandrovitš ei ollut matkustaja, vaan miehistön jäsen vahtiupseerina ja palveli tasavertaisesti aluksen muiden upseerien kanssa. Miehistössä oli myös serkku, Kreikan prinssi Georgios, joka tuli mukaan Ateenasta. 

Ateenasta he matkustivat Egyptiin ja sitten Intiaan. Bombaysta Nikolai sähkötti kotiin, että Georgin piti jäädä laivaan, koska hänellä oli ongelmia jalkansa kanssa. Georgin perheelle ilmoitettiin, että hänellä oli kuumetta ja hänen on palattava tammikuussa 1891 kotiin risteilijä Amiraali Kornilovilla. Georgilla diagnosoitiin akuutti keuhkoputkentulehdus ja hänet lähetettiin takaisin Ateenaan, missä keisarin lääkärit tutkivat hänet. Keisarinna oli ahdistunut molemmista pojistaan: Georgista, jonka sairaus vaikutti häneen syvästi, ja Nikolain vuoksi, joka oli nyt riistetty veljensä seurasta. Nikolai palasi myös myöhemmin kotiin aikaisin Tsuda Sanzōn Japanissa tekemän epäonnistuneen salamurhayrityksen jälkeen, joka tunnetaan nimellä Ōtsu-välikohtaus.
pienoiskuva|Suuriruhtinas Georgi Aleksandrovitš vuonna 1892

 Viimeiset vuodet 
Hän sairasti 1890-luvun alussa tuberkuloosia ja matkusti Bordžomin kylpylään. Aleksanteri III:n kuoltua marraskuussa 1894 Nikolaista tuli uusi keisari. Georgi oli kruununperillinen, koska Nikolai ei ollut vielä naimisissa. Georgin terveydentila heikkeni, eikä hän voinut lääkärin kieltämänä osallistua isänsä hautajaisiin Pietarissa, vaan joutui jäämään Likaniin Georgiaan. Vielä vuonna 1895 hän matkusti äitinsä kanssa Tanskaan sukuloimaan, mutta sai vierailun aikana verensyöksy kohtauksen ja joutui vuoteenomaksi useaksi kuukaudeksi sekä laihtui useita kiloja.

Terveydentilansa takia Georgi ei voinut matkustaa Pietariin veljensä Nikolain lasten Olgan ja Tatjanan ristiäisiin. Kun Nikolain kolmas lapsi Maria syntyi kesällä 1899, Georgi kirjoitti viimeisen kerran veljelleen kertoen olevansa hyvin surullinen, ettei ollut koskaan tavannut veljentyttäriään.

Sairaudestaan huolimatta hän jatkoi opintojaan Kaukasuksella. Venäjän tähtitieteellisen seuran kunniapuheenjohtajana hän rahoitti omilla henkilökohtaisilla varoillaan Venäjän ensimmäisen vuoristoastronomisen observatorion rakentamisen, joka sai nimen "Georgijevskaja". Vuonna 1898 Georgi Aleksandrovitš kutsui taiteilija Mihail Nesterovin Abastumaniin maalaamaan Pyhän Yrjön kirkkoa.
pienoiskuva|Georgi (kesk.) nuoremman veljensä Mihailin ja nuorimman sisarensa Olgan sekä äitinsä Maria Fjodorovnan kanssa lähellä Borjomia 1896

 Kuolema ja perintö 
Georgi kuoli äkillisesti verensyöksyyn 28-vuotiaana 9. elokuuta 1899 Abastumanissa Georgiassa ollessaan ajelemassa moottoripyörällään. Georgin kuolema oli Nikolaille suuri järkytys, koska veljekset olivat olleet aina läheisiä ja olivat lapsena olleet leikkitovereita. Georgi osasi kertoa vitsejä, joista parhaimmat Nikolai oli kirjoittanut muistiin. Nikolai säilytti vitsit laatikossa Jekaterinburgin teloitukseen asti. Monta vuotta Georgin kuoleman jälkeen Nikolailla oli tapana lukea Georgin vitsejä aina kun häntä suretti. Georgin kuoleman jälkeen veli Mikael Aleksandrovitšista tuli kruununperillinen, kunnes Nikolaille syntyi vuonna 1904 poika Aleksei.

 Viitteet 

Luokka:Romanov-suku
Luokka:Vuonna 1871 syntyneet
Luokka:Vuonna 1899 kuolleet