Aamen

Aamen (Myös Amen, hepreaksi אמן, kreikaksi Ἀμήν, arabiaksi آمين, āmīn) on heprealaisessa Raamatussa, Uudessa testamentissa ja Koraanissa käytetty vakuutuksen osoitus. Sanaa on alusta asti käytetty ja käytetään edelleen juutalaisuudessa, kristinuskossa ja islamissa, erityisesti rukouksissa. Alkuaan hepreankielinen sana tarkoittaa "totisesti", "niin olkoon", "luja", "tosi", "varma", "luotettava".

Vahvistussanaa käytetään myös arkikielessä: "Sanoi kaikkeen jaa ja aamen".Aamen Kielitoimistonsanakirja 27.2.2021

 Aamen heprealaisessa Raamatussa 

Heprealaisen Raamatun Tanakhin (kristittyjen Vanhan testamentin) tekstissä 'aamen'-sana voi esiintyä
 lauseen alussa, jolloin se viittaa edeltävään asiaan ja suomennetaan esimerkiksi "silloin",
 lauseen keskellä, tai
 lauseen lopussa vahvistussanana.

 Aamen Uudessa testamentissa 

Uudessa testamentissa 'aamen' on yksi niistä muutamasta heprealaisesta sanasta, joka esiintyy kreikkalaisessa tekstissä transkriboituna. Sitä ei ole käännetty kreikaksi yhtäältä siksi, että eksaktia kreikankielistä vastinetta ei ole, ja toisaalta siksi, että Uusi testamentti on pääosin kirjoitettu juutalaisille, jotka tuntevat termin.

Jeesuksen sanoissa 'aamen' esiintyy usein kahdentuneena lauseen alussa, vanhatestamellisesta käytännöstä poiketen viittaamatta mihinkään aikaisempaan; näissä kohdin se suomennetaan vanhastaan "totisesti, totisesti".

Paavalin kirjeissä esiintyvissä ylistyksissä (ns. doksologioissa) aamen on ylistyksen päätössana (esim. Room. 9:5, 11:36; ks. myös Ilm. 22:20).

Ilmestyskirjan mukaan Jeesus itse on Aamen, Jumalan lupausten vahvistaja (Ilm. 3:14). Aamen on myös koko Raamatun viimeinen sana Ilmestyskirjan lopussa.

Raamatun tekstin suomennoksissa 'aamen'-sana esiintyy suomentamattomana lähinnä silloin, kun se päättää rukouksen, virren tai siunauksen, kuten Raamatun lopussa.

 Aamen kristinuskossa 

Kristillisessä hartauselämässä 'aamen'-sanaa käytetään kahdella tavalla. Yleisimmin se on käytössä rukouksen päätesanana.  Lausutulla tai lauletulla aamenella seurakunta yhtyy rukouksiin esimerkiksi messussa, rukoushetkissä ja kirkollisissa toimituksissa. Kirkkoisä Augustinuksen mukaan aamen on kuin allekirjoitus. Joissakin kristillisissä kulttuureissa sitä käytetään myös spontaanina vastauksena puheenvuoroon; tällöin se ilmaisee yhtymistä esitettyyn asiaan ja uskoa siihen että puheenvuoro oli Jumalan innoittama. Molemmat käyttötavat perustuvat Uuteen Testamenttiin ja juutalaiseen käytäntöön.

 Aamen Koraanissa ja islamissa 
Islamissa Aamen (آمين, āmīn) esiintyy yleensä muun muassa Koraanin aloittavan al-Fatiha -suuran päätteeksi. 

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 



Luokka:Kristilliset käsitteet
Luokka:Kristilliset rukoukset
Luokka:Tanak
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit