Maailman kahdeksan ihmettä

Maailman kahdeksan ihmettä on suomalainen vuonna 1990 valmistunut Yleisradion tuottama kahdeksanosainen sketsisarja. Sen käsikirjoituksesta, musiikista ja näyttelemisestä vastasi rockmusiikkia ja teatteria yhdistellyt viihderyhmä Lapinlahden Linnut. Sarja oli jatkoa vuonna 1988 valmistuneelle sketsisarjalle Seitsemän kuolemansyntiä. Jaksot 1–4 ohjasi Kari Franck ja jaksot 5–8 Pentti Kotkaniemi.

Sarjan tuotannon aikana Lapinlahden Lintujen jäsenistössä tapahtui muutoksia, kun Markku Toikka erosi ryhmästä kesällä 1990. Esittelyjakso näytettiin Yle TV1 -kanavalla toukokuussa 1990 ja varsinainen ensiesitys lauantai-iltaisin joka toinen viikko saman vuoden syys–joulukuussa. Sarjan vastaanotto oli myönteinen, ja sitä pidetään yleisesti Lapinlahden Lintujen parhaana TV-ohjelmana. Se voitti Venla-palkinnon ja oli ehdolla Montreux’n Kultainen ruusu -kilpailussa.

 Sarjan syntymävaiheet 

 Tausta 
Lapinlahden Lintujen ensimmäinen televisiosarja Seitsemän kuolemansyntiä (1988) oli menestynyt hyvin.Rossi 2023, s. 176. Yhtye oli erittäin suosittu, ja kesän 1989 konserttikiertueella se esiintyi Suomen suurimmilla musiikkifestivaaleilla.Rossi 2023, s. 173. Televisiosarjan kappaleita sisältänyt studioalbumi Elämä janottaa myi kultalevyyn oikeuttavan määrän.Rossi 2023, s. 178. Myös tiedotusvälineissä yhtye sai paljon näkyvyyttä. Suosio vaikutti yhtyeen asenteisiin, ja Mikko Kivinen muistelee jäsenten alkaneen käyttäytyä röyhkeästi ja ylimielisesti.Rossi 2023, s. 175. Osalla jäsenistä alkoi lisäksi ilmetä alkoholiongelmaa.Rossi 2023, s. 177.

 Suunnittelu ja kuvaukset 
Yhteistyö Yleisradion kanssa jatkui, ja Lapinlahden Linnut alkoi suunnitella uutta sketsiohjelmaa. Syksyllä 1989 yhtye piti taukoa konsertoinnista ja alkoi pitää viikottaisia kokouksia, joihin jokaisen jäsenen oli tuotava kolme sketsi-ideaa.Rossi 2023, s. 186. Samoin oli menetelty Seitsemän kuolemansynnin tuotannon aikana.Rossi 2023, s. 159, 165. Käsikirjoittamisessa oli entistä suurempi työ, sillä Seitsemää kuolemansyntiä tehdessään yhtye oli voinut kierrättää vanhoja ideoita. Ensimmäisestä sarjasta saatu kokemus teki työskentelystä kuitenkin tehokasta.

Kuvaukset alkoivat talvella 1989–1990 ja jatkuivat loppukevääseen saakka. Tuotantoryhmä pysyi suurelta osin samana kuin ensimmäisessä sarjassa. Puolet jaksoista ohjasi Kari Franck ja puolet Pentti Kotkaniemi, jonka kanssa yhtye oli työskennellyt jo Seitsemän kuolemansynnin aikaan.Rossi 2023, s. 165–166. Tuotantobudjetti oli aiempaa isompi, mikä näkyi studion ulkopuolella kuvattujen kohtausten lisääntyneessä määrässä. Jaksoja oli lisäksi yksi enemmän kuin edellisessä sarjassa.Rossi 2023, s. 178.

 Jäsenistön muutokset ja lisäkuvaukset 
Maailman kahdeksasta ihmeestä esitettiin ensimmäisenä esittelyjakso toukokuussa 1990, ja sarjan varsinainen esitys aloitettiin saman vuoden syksynä. Väliin jääneenä kesänä Lapinlahden Lintujen suosituimpiin kuulunut jäsen Markku Toikka lähti yhtyeestä.Rossi 2023, s. 197. Toikan ja muiden jäsenten välit olivat tulehtuneet jo edellisenä vuonna, kun Toikka oli näyttelijäntöidensä vuoksi joutunut jäämään pois kesäkiertueelta.Rossi 2023, s. 195–196. Yhtye oli suosionsa huipulla, eikä poissaoloa pidetty suotavana, sillä yleisö odotti kaikkien jäsenten esiintyvän konserteissa. Muut eivät kuitenkaan kertoneet Toikalle huolistaan vaan alkoivat painostaa ja kiusata häntä, kunnes hän ilmoitti eroavansa itse.

Sarjaan kuvattiin syksyllä 1990 muutamia uusia sketsejä. Toikalle lähetettiin kirje, jossa häntä kiellettiin tulemasta täydennyskuvauksiin. Toikka piti tarpeettomana nöyryytyksenä sitä, ettei hänen annettu erota rauhassa eikä käytännön asioita puhuttu selviksi kasvotusten. Toikan sijaan lisäsketseissä nähdään lyhyesti kitaristi Veli-Pekka ”Puka” Oinonen, joka oli liittynyt yhtyeeseen edellisen vuoden lopulla. Oinonen osallistui myös Maailman kahdeksassa ihmeessä esitettyjen kappaleiden äänittämiseen, kun niistä tehtiin uusia versioita studioalbumille Tähdet kertovat.Rossi 2023, s. 184.

 Esitysajat 
 Jakso Ensiesitys Uusinta (1998)  Uusinta (2003)Esittelyjakso  5.5.1990  1.  15.9.1990  3.7.1998  4.4.20032.  29.9.1990 10.7.1998  11.4.20033.  13.10.1990  17.7.1998  18.4.20034.  27.10.1990 24.7.1998  25.4.20035.  10.11.1990  31.7.1998  2.5.20036.  24.11.1990  7.8.1998  9.5.20037.  8.12.1990  14.8.1998  16.5.20038. 22.12.1990  21.8.1998  23.5.2003
Sarjasta esitettiin Yle TV1 -kanavalla lauantaina 5. toukokuuta 1990 esittelyjakso, jossa näytettiin sketsejä seuraavana syksynä alkavasta uudesta ohjelmasta. Varsinainen ensiesitys alkoi 15. syyskuuta 1990 ja jatkui 22. joulukuuta 1990 saakka. Sarjaa esitettiin lauantai-iltaisin joka toinen viikko. Uusintana sarja esitettiin ensimmäisen kerran kesällä 1998 ja toisen kerran keväällä 2003. Sarja oli osa suoratoistopalvelu Yle Areenan valikoimaa vuosina 2020–2021.

 Sarjassa esitettyjä sketsejä 
pienois|Jokaisen jakson alussa esitettävässä Maailman ihmeiden museo -sketsissä hyvin pukeutuneet miespuoliset henkilöt nauravat näyttelylasin takana oleville vahanukeille.
pienois|Kuvakaappaus sarjan kuudennessa jaksossa esitetystä Alaston olo -sketsistä, jossa Markku Toikka (oikealla) ja Tapio Liinoja (vasemmalla) keskustelemassa Helsingin jäähallissa. Sketsin kuvauksen jälkeen järjestyksenvalvoja otti kaksikon kiinni, minkä jälkeen poliisi vei heidät kuulusteltavaksi.
pienois|Madrigaali-sketseissä ortodoksikirkon munkit keskustelevat laulamalla ei-uskonnollisista asioista. Sketseistä nousi kohu ensiesityksen aikaan, ja muun muassa Suomen ortodoksisen kirkon jäsenet närkästyivät niistä.
pienois|Paikalle saapuvat pukumiehet ojentavat teollisuustyöläiselle mitalin. Matti Jaarasen kirjoittaman sketsin taustalla oli arvostella yritysten tapaa lahjoa työntekijät tyytyväisiksi arvottomilla kunnianosoituksilla.
pienois|Ohje landelle -sketsissä Helsingissä asuva mies (Markku Toikka) näyttää maaseudulla asuville kädestä pitäen, miten raitiovaunulippuun saadaan leima.

 Maailman ihmeiden museo 
Jokaisen jakson alussa samanlaisena toistuva sketsi, jossa hienosti pukeutuneet miehet astelevat museoon ja katselevat näyttelyesineitä, joita ovat muun muassa Lada-auto, HK:n sininen, katiska ja hehkulamppu. Miehet löytävät lasin takaa vahanukkeja, jotka esittävät eri aikakausien ihmisiä, kuten luolamiestä, viikinkiä ja poliisia. Miehet alkavat nauraa nukeille, jolloin ne heräävät henkiin ja särkevät lasin. Miehet pakenevat museosta uhkaavat nuket kannoillaan.

 Alaston olo 
Kaksi saman alan ihmistä keskustelee julkisella paikalla. Toinen miehistä kertoo tuntevansa itsensä alastomaksi, jolloin kokeneempi mies rauhoittelee häntä ja toteaa tämän tottuvan pian. Sketsin lopussa selviää, että tunnosta kertova mies on kirjaimellisesti alaston.

Eräässä Alaston olo -sketsissä Markku Toikka ja Tapio Liinoja ovat Helsingin jäähallissa. Kuvausten yhteydessä järjestysmiehet ottivat alastomana yleisössä seisoneen Toikan kiinni. Järjestysmiehille kerrottiin, että heillä oli kuvauslupa, mutta silti paikalle kutsuttiin poliisi, joka vei Liinojan ja Toikan kuulusteltavaksi poliisiasemalle. Liinojan kertoman mukaan he saivat tapauksesta sakot. Kuulusteleva poliisi oli todennut, että ”Toikan pitäisi tietää missä menee taiteen ja hyvän maun raja”.Annala 2006, s. 161. 

Muihin alastomuussketseihin ei hankittu kuvauslupia ja ne kuvattiin nopeasti mahdollisimman pienellä ryhmällä ja vähäisellä kuvauskalustolla. Jäähallitapausta lukuun ottamatta kuvaukset eivät herättäneet merkittävää huomiota tai aiheuttaneet tuotantoryhmälle vaikeuksia. Virkailijana esiintynyt Timo Eränkö sai esimerkiksi tarkastaa Helsingin joukkoliikenteen matkustajien lippuja ilman, että yksikään asiakas uskalsi kysyä häneltä alastomuudesta. Kohtaukset kuvattiin talvella, ja omassa sketsissään Liinoja esiintyi alasti Kallion luistelukentällä 30 asteen pakkasessa.Rossi 2023, s. 188.

 Hurjat 
Teini-ikäiset mopopojat kilvoittelevat riskinotossa. Poikien tempauksia ovat Jaffapullon juominen kerralla, huoltoaseman naistenhuoneessa asioiminen, sinapin syöminen paljaaltaan, sähköpaimeneen virtsaaminen, lehmän ulosteeseen astuminen, tikanheitto, tikkailta huutaminen ja poliisiauton heittäminen lumipallolla. Miehuuskoetta seuraa tyrmistynyt hiljaisuus ja sen jälkeen muiden poikien ”on se hurja” -toteamukset. Susan Heikkinen arvelee sketsien sijoittuvan 1980-luvun alkuun. ”Sen voi päätellä uusimman pappa-Tunturin vauhtiraidoista ja siitä, että pojilla ei ole kypäriä. Mopoilijan kypäräpakko tuli voimaan 1982, eivätkä nämä pojat vaikuta riittävän kovilta jätkiltä uhmaamaan lakia.” Heikkisen mukaan sketsien tapahtumat edustavat ”viatonta leikkiä lähimenneisyyden maaseudulla, nostalgisessa onnen maassa, jonne suuri osa suomalaisista juureutuu”. Järjetön ilkivalta, sairas väkivalta ja muu ”nykynuorison äärioikeilu” puuttuvat sketseistä, joten katsoja voi ”huvittua helpotuksesta: kunnon poikiahan nämä”.Heikkinen 2016, s. 134–135.

 Klaffi 
Elokuva-arkiston johtaja Kaarle Stewen (Markku Toikka) haastattelee ohjaaja Pekka Parikkaa (Mikko Kivinen) ja tuottaja Marko Röhriä (Matti Jaaranen). Parikka esiintyy itsevarmasti ja kertoo uudesta elokuvastaan Tuntematon sotilas. Elokuvan tuotantoon on osallistunut useita yksityisiä rahoittajia, mutta Parikka ja Röhr vakuuttavat, ettei tämä ole vaikuttanut elokuvan sisältöön. Haastattelun aikana elokuvasta näytetään lyhyitä katkelmia, joissa itsemurhaa yrittävä alikersantti Lehto (Heikki Salomaa) toteaa kiväärinsä piipun olevan Halvan lakritsaa, silmänsä menettänyt kersantti Hietanen (Tapio Liinoja) saa näkönsä takaisin Instrumentariumin silmälasien avulla ja lähestyvää Neuvostoliiton ilmahyökkäystä arvellaan Finnairin uuden Helsinki–Moskova-reitin lennoksi.Rossi 2023, s. 193.

Sketsin innoitti Röhrin ja Parikan todellinen elokuva Talvisota (1989). Se oli ensimmäinen suomalainen elokuva, jota yksityinen sponsori näkyvästi rahoitti. Röhr ja Parikka haaveilivat elokuvansa viemisestä kansainvälisille markkinoille, mitä Kivinen piti epärealistisena haaveena. Sketsin ohjaaja Pentti Kotkaniemi yritti saada Finnairilta taloudellista tukea vastineeksi ohjelman tuomasta näkyvyydestä, mutta Finnairin mainospäällikkö vastusti jyrkästi koko sketsiä.Rossi 2023, s. 193–194.

 Kymppitonni 
Parodia television Kymppitonni-ohjelmasta. Markku Toikka näyttelee juontaja Riitta Väisästä.

Kilpailijat:
 Kata Kärkkäinen – Hiski Salomaa
 Esko Salminen – Timo Eränkö
 Outi Heiskanen – Hannu Lemola
 Hannu Huuska – Tapio Liinoja
 Ben Zyskowicz – Pekka Hedkrok

Alkuperäisessä sketsissä oli kohtaus, jossa kilpailijat arvuuttelivat sanaa ”persesilmä”. Arvuuttaja antoi vihjeeksi: ”Puhuu harvoin, ja aina kun puhuu, tulee pahanhajuista ilmaa tai tulee paskaa.” Kaikki kilpailijat vastasivat Mauno Koivisto ja yllättyivät, kun vastaus olikin väärä. Yle TV1:n ohjelmapäällikkö Erkki Pohjanheimo hermostui nähdessään kyseisen sketsin ennakkoon ja vaati kohtauksen poistoa, sillä ”TV1:n ohjelmissa ei tasavallan presidenttiä solvata.” Televisiossa näytettiin sketsistä lyhennetty versio. Yhtye sai tietää sensurointipäätöksestä vasta nähdessään ohjelman televisiosta. Kivinen kertoo tapauksen olleen ”meidän mielestämme skandaali”.

 Madrigaali 
Ortodoksikirkon munkit keskustelevat laulamalla ei-uskonnollisista asioista ja paljastavat tehneensä kaikenlaista munkeille sopimatonta. Munkkikuoro aloittaa usein laulamalla ylevästi ”Herran pelko on viisauden alku”. Lauluista ilmenee munkkien muun muassa valmistaneen kirkon kellarissa kiljua ja käyttäneen virolaisten seksityöntekijöiden palveluja.Rossi 2023, s. 189.

Tapio Liinoja oli vuosia aiemmin ollut vapaaehtoistöissä Heinäveden luostarissa. Sketsin perusajatus oli syntynyt jo tuolloin, kun Liinoja oli kuorolaulua kuunnellessaan pohtinut, ”että mitäs jos munkit puhuisivatkin keskenään kaikista asioista samalla nuotilla”. Sketseistä nousi sarjan ensiesityksen aikaan kohu, ja muun muassa Suomen ortodoksisen kirkon jäsenet närkästyivät niistä.Annala 2006, s. 158. Jotkut pitivät sketseissä käytettyä kieltä sopimattomana. Yleisradion ohjelmajohto vaati Madrigaali-sketseistä vittu- ja vituttaa-sanat sensuroitavaksi. Sensuroidussa kohdassa pohdittiin, miksi ”vittumaisilla ihmisillä on paljon rahaa” mutta mukavilla vain vähän.

Madrigaali-sketsejä esitettiin myös Lapinlahden Lintujen vuonna 1993 valmistuneessa sketsisarjassa Lapinlahden Linnut Show.

 Palkinto 
Teollisuustyöläinen (Matti Jaaranen) keskeyttää hetkeksi työnteon ja sanoo suoraan kameralle: ”Voi vittu että vituttaa tää työ.” Paikalle ilmestyy kolme pukumiestä, jotka ojentavat hänelle mitalin. Pukumiesten poistuttua työläinen jatkaa työntekoa ja ja huudahtaa iloisesti: ”No nyt ei vituta enää yhtään!”Annala 2006, s. 161; Rossi 2023, 188–189.

Sketsin käsikirjoitti Jaaranen, joka halusi kritisoida yritysten tapaa lahjoa työntekijät tyytyväisiksi arvottomilla kunnianosoituksilla. Jaaranen ei sketsiä käsikirjoittaessaan uskonut muiden innostuvan siitä, sillä hän arveli sen olevan liian yksinkertainen. Sketsistä on kuitenkin tullut suosittu ja se on levinnyt internetissä laajalle. Myös ohjaaja Pentti Kotkaniemi piti siitä: ”Jaarasen osuuksista tuli onnistuessaan niin tahatonta ja aseista riisuvaa kömpelyyttä, että sitä ei yksikään taitava ammattinäyttelijä osaisi tehdä.”Rossi 2023, s. 188–189. 

Sketsi sai jatkoa ryhmän myöhemmissä sketsisarjoissa Kuudesti laukeavaRossi 2023, s. 211. ja Lapinlahden Linnut. 

Muita sketsejä

Akka senku komistuu -sketseissä mies (Heikki Salomaa) nöyryyttää ja pahoinpitelee vaimoaan muun muassa moottorisahalla. Markku Toikan mukaan yhtyeen keskustelukulttuuri oli 1980- ja 1990-lukujen taitteessa naisvihamielinen, vaikka jäsenet periaatteessa vastustivatkin patriarkaattia ja kannattivat ihmisten vapautta ”olla juuri sellaisia kuin itse haluavat. Naisiin kohdistuva vähättely oli siinä yhtälössä täysin tarpeeton ja vastenmielinen lisä , ja esimerkiksi Akka senku komistuu -jutut olisivat saaneet jäädä kokonaan tekemättä.”Rossi 2023, s. 177.

Ohje landelle -sketsissä Helsingissä asustava mies antaa opetusta raitiovaunun eli sporan käytössä maaseudulla asuville. Mies näyttää, miten matkalippu ostetaan raitiovaunussa ja miten lippuun saadaan leima työntämällä se raitiovaunun leimauslaitteeseen.Annala 2006, s. 159. Sketsissä näyttelevä Markku Toikka on kertonut, että on saanut kyseisestä sketsistä ylivoimaisesti eniten palautetta. Hän sanoo, että kyseinen sketsi on ”yksinkertaisesti arkielämän tarkkailussa syntynyt” ja ”jokapäiväiset pienet asiat ovat herkkua huumorissa”.

Vittuilupuhelimessa Antti Turpeinen (Markku Toikka) huomaa iltapäivälehdessä Vittuilupuhelin-nimisen soittopalvelun mainoksen ja soittaa palveluun. Puhelinpalvelun työntekijä loukkaa Turpeista niin, että tämä lopettaa puhelun. Pian työntekijä (Mikko Kivinen) ilmestyy Turpeisen ovelle haastamaan riitaa. Sketsin taustalla olivat Suomessa televisiosarjan tekemisen aikoihin yleistyneet puhelinpalvelulinjat.

 Musiikkiesitykset 
pienois|Sarjan seitsemässä jaksossa esitetyssä ”Sedät jaksaa heilua” -kappaleessa ryhmän miehet erittelevät miehen vanhemiseen liittyviä ongelmia, kuten näön huononemista, omaisten ja himokkaiden naisten katoamista ympäriltä sekä kaljuuntumista. Ongelmat tuodaan esiin negaation kautta, mutta sävy yhteisössä ei kuitenkaan muutu surulliseksi tai paatokselliseksi.
Sketsisarjassa esitettiin sketsien lisäksi Lapinlahden Lintujen tekemää musiikkia, joista osa julkaistiin yhtyeen albumeilla. Taulukossa on tiedot sketsisarjassa esitetyistä musiikkivideoista ja albumeista, joilla kappaleet julkaistiin.

 Jakso Musiikkiesityksen nimi  Levytetty albumille 1.  ”Aimon virsi””Avaja porttis ovesi” (lopputekstien aikana) Tähdet kertovat (1990)Esitetty vain televisiosarjassa2.  ”Kulkukoiran blues”  Esitetty vain televisiosarjassa3.  ”Ruma””Ei tainnut uskoa”  Tähdet kertovat (1990)Esitetty vain televisiosarjassa4.  ”Kuka sinä oikein olet?””Laiskan linnassa”  Esitetty vain televisiosarjassaEsitetty vain televisiosarjassa5.  ”Hellä Ulla”  Tähdet kertovat (1990)6.  ”Crown on the Pole” (esit. Rampton Birds)  Esitetty vain televisiosarjassa.7.  ”Sedät jaksaa heilua”  Tähdet kertovat (1990)8.  ”Vihtaasi on kustu”  Tähdet kertovat (1990) 

 Vastaanotto 

 Arvostelut 
Maailman kahdeksaa ihmettä pidetään yleisesti Lapinlahden Lintujen parhaana TV-sarjana. Myös yleisömäärillä mitattuna se on ollut suosituin. Monet sketseissä esiintyvät hokemat, kuten ”on se hurja”, ”akka senku komistuu”, ”ota siitä vaan” ja ortodoksimunkkien repliikit, tulivat katsojien parissa suosituiksi.

Sarjan ensiesityksen aikaan Helsingin Sanomien kriitikko Jukka Kajava sanoi sen ”nostavan latteana alkaneen viihdesyksyn tasoa kertaheitolla” ja luonnehti ensimmäistä jaksoa ”hillityllä tavalla hauskaksi”.

MTV-uutisten Toni van der San kirjoitti vuoden 2006 DVD-julkaisun arvostelussa ”homman toimivan jopa paremmin kuin Kuolemansynneissä.” Hän nostaa erityisesti esiin televisio-ohjelmien parodiat, jotka Hurjien tapauksessa onnistuvat jopa enteilemään 2000-luvun alussa suosioon noussutta tosi-TV:tä. ”Toki hutejakin mukaan mahtuu”, mutta kokonaisuus nousee parhaiden suomalaisten sketsisarjojen joukkoon.

 Ehdokkuudet ja palkinnot 
Sarja osallistui vuonna 1991 Montreux’n Kultainen ruusu -kilpailuun Rampton Bird Show -nimisellä ohjelmalla,Lyytinen 2003, s. 76–77. joka oli kooste sarjan joistakin sketseistä ja musiikkiesityksistä.”Montreaux – versio 1991”. Maailman kahdeksan ihmettä -DVD:n lisämateriaali. Yleisradio Oy, 2006. , . Ohjelma sai festivaaliyleisöltä myönteisen vastaanoton.

Telvis-gaalassa sarja palkittiin vuoden parhaana viihdeohjelmana. Sarja voitti helmikuussa 1991 jaetun edellisvuoden dramatisoidun viihteen Venla-palkinnon. Venla-gaalassa ryhmän jäseniä ei kuitenkaan nähty, koska Yleisradio ei halunnut kustantaa kaikille ryhmän jäsenille hinnakkaita illallislahjakortteja. Paikalla oli ohjaaja Pentti Kotkaniemi, jonka oli tarkoitus hakea palkinto lavalta, mutta palkinnon hakikin Ylen ohjelmapäällikkö Erkki Pohjanheimo, joka oli aiemmin sensuroinut Kymppitonni-sketsin. Kotkaniemi on muistellut jälkeenpäin, että tilanne tuntui hieman oudolta, sillä Pohjanheimon taiteellinen panos ohjelman tekemiseen oli parhaimmillaankin yhden sketsin sensuroiminen. Sen enempää Kotkaniemi kuin Lapinlahden Lintujen jäsenetkään eivät sen koommin nähneet saamaansa palkintoa.Rossi 2023, s. 194.

 Julkaisun jälkeen 
Maailman kahdeksan ihmettä lisäsi Lapinlahden Lintujen mainetta entisestään, ja kesällä 1991 se oli konserttipalkkioiden suuruudella mitattuna eräs Suomen suosituimmista yhtyeistä.Rossi 2023, s. 207. Kivisen mukaan ”hyvä buugi” oli Toikan erottamisen jälkeen kuitenkin muuttunut ja ”asiat alkoivat kääntyä huonompaan suuntaan”. Ylirasittuneet jäsenet harkitsivat yhtyeen toiminnan väliaikaista lopettamista, mutta siihen ei taloudellisista syistä haluttu ryhtyä.Rossi 2023, s. 198–199. Keväällä 1992 valmistui televisioon Lapinlahden Lintujen uusi sketsisarja Kuudesti laukeava.Rossi 2023, s. 209.

Sarjan julkaisi DVD-formaatissa vuonna 2006 PAN Vision. Sarja on julkaistu myös Lapinlahden Linnut: Ehkä kaikki -keräilyboksissa. DVD-julkaisu sisältää alkuperäisten jaksojen lisäksi Kultainen ruusu -kilpailuun osallistuneen ohjelman ”Eight Wonders of the World”. Lisäksi DVD sisältää Lapinlahden Linnut -yhtyeen vuonna 2006 julkaistun musiikkivideon kappaleesta ”Keski-ikä on syvältä”.

 Lähteet 





 Viitteet 

 Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Maailman kahdeksan ihmettä.

Luokka:77.5 Televisiosarjat
Luokka:1990-luvun suomalaiset sketsisarjat
Luokka:Lapinlahden Lintujen sketsisarjat
Luokka:Yle TV1:n televisio-ohjelmat