Karelianismi

pienoiskuva|Kuvassa muun muassa Louis Sparre, Axel Gallén ja Albert Edelfelt työskentelemässä Imatran kosken partaalla 1890-luvulla..
Karelianismi oli eri alojen tutkijoiden ja taiteilijoiden, kuten taidemaalareiden, valokuvaajien, arkkitehtien, kirjailijoiden ja säveltäjien kansallisromanttista Karjala-harrastusta. Karjalan tutkimusmatkailijoita on ollut tapana kutsua karelianisteiksi, kareliaaneiksi tai Karjalan-kävijöiksi.Hannes Sihvo, Karjalan löytäjät, 1969 Karelianismi-käsite kehitettiin kuvaamaan 1890-luvun suomalaisessa taiteessa nähtyjä piirteitä, mutta se on tyyli-käsitteenä ongelmallinen. Karelianismina on haluttu nähdä muotokieleltään hyvin erilaisia teoksia, muun muassa realistisia ja symbolistisia teoksia. Karelianismi-käsitettä on käytetty ahkerasti kotiseututyössä ja yritystoiminnassa.

Karelianismin tavoitteena oli pyrkiä suomalaisen kulttuurin alkulähteelle, jollaiseksi Karjala usein kuviteltiin. Etnografisen tallentamisharrastuksen lisäksi haluttiin luoda erityinen kalevalainen kulttuuri eräänlaiseksi Euroopan homeroslaisen antiikin vastineeksi. Kalevalainen kulttuurimaisema löydettiin Karjalasta, jonka elämäntapaa pidettiin muinaisaikaisen sopusointuisena. Taiteilijoiden Karjala-innostuksen taustalla oli myös 1800-luvun lopun uusromantiikka.

Kuuluisia karelianisteja olivat kuvataiteilijat Akseli Gallen-Kallela, Eero Järnefelt, Louis Sparre, Alpo Sailo, Pekka Halonen ja Albert Edelfelt sekä kirjailijat Eino Leino ja Juhani Aho. Gallen-Kallela kohotti kalevalaisen maailman kansainvälisestä symbolismista ja jugendin virtauksista vaikutteita saaneen ilmaisunsa olennaiseksi osaksi. Jean Sibeliukselle kansalliset aiheet olivat tärkeitä 1910-luvun alkuun asti. Myös valokuvaaja I. K. Inha kuvasi Karjalan maisemia kuuluisaksi tulleilla valokuvillaan ja arkkitehti Viktor Sucksdorff otti vaikutteita karjalaisuudesta ja kalevalaisuudesta. R. W. Ekmanin puolestaan hyödynsi Kalevalaa kuvitus- ja maalausaiheina. 

 Sanan alkuperä 
Sana karelianismi otettiin käyttöön vasta 1930-luvun lopulla. Käsitteen loi kulttuurintutkija ja professori Yrjö Hirn. Hän julkaisi vuonna 1939 teoksen Matkamiehiä ja tietäjiä, jossa oli mukana Kalevala-romantiikkaa ja Akseli Gallen-Kallelaa käsittelevä artikkeli. Se perustui Norrköpingissä Ruotsissa 26. lokakuuta 1938 pidettyyn "suomalaisessa iltamassa" ja muualla Ruotsissa pidettyihin esitelmiin.Yrjö Hirn, Matkamiehiä ja tietäjiä. Tutkielmia suomalaisesta sivistyksestä ja Kalevala-romantiikasta. Otava. Helsinki 1939, s. 6 Hirnin kirjan artikkelissa, joka on otsikoitu Kalevala-romantiikka ja Akseli Gallen-Kallela sekä muutamia mietteitä karelianismista Suomen sivistyselämässä kirjoittaja mainitsee, "...sivistyselämämme virtauksesta, jota voisi nimittää karelianismiksi". Siinä Hirn kertoo tuovansa esille "eräitä alastomia tosiasioita, jotka osoittavat Karjalan harrastuksen ja Kalevalan harrastuksen yhteenkuuluvaisuutta".Yrjö Hirn, Matkamiehiä ja tietäjiä. Tutkielmia suomalaisesta sivistyksestä ja Kalevala-romantiikasta. Otava. Helsinki 1939, s. 203

 Retket laulumaille ja elvytyshanke 
Vienan Karjalaan tehtiin tutkimusmatkoja jo 1700-luvun lopulla.Hannes Sihvo, Karjalan löytäjät, 1969 Taiteilijoiden retket Karjalan "laulumaille" 1800-luvun lopussa liittyivät olennaisesti kareliaaniseen harrastukseen. Eräs 1890-luvun eniten jälkiä jättäneistä Karjalan-matkoista oli arkkitehtien Yrjö Blomstedtin ja Viktor Sucksdorffin vaellus kesällä 1894. He julkaisivat matkan tulokset kuvitetussa kirjassaan Karjalaisia rakennuksia ja koristemuotoja. Teoksesta tuli kansallisen taideteollisuustyylin tiennäyttäjä, koska monet muutkin taiteilijat lähtivät etsimään vanhoista rakennuksista ja koristemuodoista virikkeitä omille ideoilleen.

Tutkimusmatkat karelianismin hengessä jatkuivat 1920-luvulle asti, kunnes Suomen ja Venäjän välinen raja suljettiin. Suomalaisten miehittäessä osaa Vienaa toisen maailmansodan aikana runokyliä alettiin tutkia jälleen. Neuvostoliiton lakkauduttua ja uusien rajanylityspaikkojen myötä matkailu Karjalan kyliin on tullut taas suosituksi.

Karjalan runokylien elvytyshanke alkoi 1980-luvun lopulla. Elvytystyön tueksi perustettiin Vienan runokylät -hanke, jota ovat kansainvälisenä yhteistyönä toteuttaneet Karjalan tasavallassa toimiva Arhippa Perttusen säätiö ja Kuhmon Kulttuurikornitsa -säätiö eli nykyinen Juminkeko-säätiö.Markku Nieminen (käsikirj.), Juminkeko, Karjalan runokylät, Elvytystoiminnan taustaa. Viitattu 18.4.2008.

 Karelianistien galleria

 Katso myös 
 Runonlaulaja
 Suomen taiteen kultakausi
 Kareliaani-palkinto

 Lähteet 
 Uudenmaan läänin kirkot, Länsikirja Oy, 1988, s. 30.
 Yrjö Hirn, Matkamiehiä ja tietäjiä. Tutkielmia suomalaisesta sivistyksestä ja Kalevala-romantiikasta. Otava. Helsinki 1939.

 Markku Nieminen (käsikirj.), Juminkeko, Karjalan runokylät. (suomeksi)

 Viitteet 

 Kirjallisuutta 

  Laaja juttukokonaisuus karelianismista ja karjalaisesta rakennusperinteestä.


Luokka:Suomalainen kulttuuri
Luokka:Karjala
Luokka:Romantiikka