Presbyteerinen kirkko

Presbyteerinen kirkko on reformoiduista kirkkokunnista varsinkin Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa käytetty nimitys. Termiä presbyteriaanit käytettiin ensin Skotlannin kirkon jäsenistä, ja se johtuu kirkon presbyteerisestä kirkkojärjestyksestä, jossa maallikot eli presbyteerit muodostavat samanarvoisina pappien kanssa presbyteerioiksi kutsuttuja kirkollisia hallintoelimiä. Presbyteerioita on kirkollisen hallinnon kaikilla tasoilla paikallisseurakunnista valtakunnalliseen kirkkoon saakka. Presbyteriaaninen kirkkojärjestys vallitsee useiden muidenkin maiden reformoiduissa kirkoissa.

 Oppi 
Presbyteerisen kirkon opetus perustuu Jean Calvinin kirjoituksiin ja reformoituun ajatteluun. Presbyteerien tärkeimmät normit ovat Westminsterin tunnustus sekä katekismukset vuodelta 1647. Muita erityispiirteitä ovat presbyteerinen kirkkojärjestys, kalvinistinen teologia ja selkeiden jumalanpalvelusmuotojen puuttuminen.

 Historia 
Presbyteerien historia ulottuu 1500-luvulle ja protestanttiseen uskonpuhdistukseen. Presbyteerit olivat ensimmäisiä Amerikkaan saapuneita reformoituja maahanmuuttajia. He asettuivat asumaan itärannikolla ja laajentuivat kohti länttä  jo 1630-luvulla. Vuonna 1706 seitsemän presbyteeripappia perusti Uuden maailman ensimmäisen presbyteeripapiston. Vuonna 1717 presbyteeri järjestytyi synodiksi, johon kuului neljä presbyteeriä. Papisto otti itselleen järjestäytymisoikeuden sekä oikeuden jumalanpalvelusten, saarnaamisen, opettamisen ja sakramenttien toimittamiseen. Synodi kehitti johtamisjärjestelmää sekä koulutus-, lähetys- ja hyväntekeväisyysjärjestöjä.

Presbyteerisyys protestantismin kaaviossa:

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Reformoidut kirkot