Emil Cedercreutz

Emil Herman Robert Cedercreutz (16. toukokuuta 1879 Köyliö – 28. tammikuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä, siluettitaiteilija ja kirjailija. Cedercreutz tunnetaan erityisesti sunnittelemistaan veistoksista, mutta myös hänen siluettejaan käytettiin kuvituksena lukuisissa kirjoissa 1910–1940-luvuilla. Lisäksi hän julkaisi useita omia teoksia.

Cedercreutzin elämäntyötä esittelee Harjavallassa toimiva Emil Cedercreutzin museo, joka sai alkunsa hänen keräämästään kansatieteellisestä kokoelmasta. Vuonna 2019 julkaistiin Annika Waenerbergin ja Manuel Vélez Cean kirjoittama Cedercreutzin elämäkerta.

 Elämä 
 Lapsuus ja nuoruus 
Vapaaherra Emil Cedercreutz syntyi vuonna 1879 Köyliönkartanossa, joka oli Cedercreutzin suvun sääntöperintötila. Hänen vanhempansa olivat sääntöperinnönhaltija eli fideikomissaari Axel Fredrik Nikolaus Cedercreutz ja Johanna Lovisa (Louise) Björkenheim (1848–1921) Vuojoen kartanosta Eurajoelta. Emilillä oli kolme isoveljeä, Gustaf, Edvard ja Axel sekä nuorempi sisar, Karin Emilia.

Oppikoulunsa Cedercreutz kävi Helsingin Nya svenska läroverketissä, ja hän sai ylioppilaslakin vuonna 1897.

 Opinnot ja paluu Suomeen
Emil Cedercreutz oli Suomen ensimmäinen kotimaassa koulutuksensa aloittanut kuvanveistäjä. Koska perhe toivoi Emilistä juristia, hän yritti opiskella lakitiedettä noin kolmen vuoden ajan. Veri veti kuitenkin taiteen puoleen, ja taidemaalari Albert Edelfeltin suosituksesta Cedercreutz pääsi aloittamaan taideopinnot Suomen Taideakatemian koulun vastaperustetulla kuvanveistolinjalla vuonna 1902. Hänen opettajanaan toimi Viktor Malmberg. 

Cedercreutz jatkoi opintojaan Euroopan taidekeskuksissa Brysselissä, Roomassa ja Pariisissa. Taideopinnot ulkomailla muokkasivat sekä Cedercreutzin taiteellista tuotantoa että aatemaailmaa. Hänen oppi-isinään olivat Charles van der Stappen, Constantin Meunier ja Auguste Rodin.

Brysselissä vuosina 1903–1904 Cedercreutz tutustui aatesuuntaukseen nimeltä tolstoilaisuus, mikä näkyi myös hänen aiheenvalinnoissaan. Brysselin-vuosiensa jälkeen Cedercreutz opiskeli valtion stipendillä Roomassa vuosina 1904–1905 ja myöhemmin vuosina 1906–1909 Pariisin Académie Julianissa.

Suomeen palattuaan Cedercreutz asui aluksi Köyliön Ilmiinjärven rannalla sijainneessa maaseutuateljeessa, jonka nimi oli Ilmilinna. Hän oleskeli paikkakunnalla kesäisin vuosina 1905–1914, kunnes hän muutti uuteen ateljeekotiinsa Harjulaan. Sen hän oli rakennuttanut Harjavaltaan Merstolan kylään. Kaksi vuotta myöhemmin valmistui näyttelytila Maahengen temppeli, josta myöhemmin muodostui nykyinen Emil Cedercreutzin museo. 

 Kuvataiteilijana 
Asuessaan ja työskennellessään Satakunnassa maakunta-, kotiseutu- ja museotyöstä muodostui tärkeä osa Cedercreutzin elämää. Hän toimi kiinteässä yhteydessä Satakuntalaiseen Osakunnan sekä satakuntalaiseen nuorisoseuraliikkeen kanssa. Hän vaikutti voimakkaasti sekä paikallisesti että valtakunnallisesti kotiseutuaatteen, museotoiminnan ja nuorisoseuratyöhön kehitykseen.

Cedercreutz kuvasi töissään mielellään hevosia: työhevosia, uljaita ratsuja, loppuun ajettuja vetojuhtia ja raisuja varsoja. Hän oli saanut tuntuman maatyöhön kotonaan Köyliönkartanon mailla, ja tuloksena olivat merkittävät monumentit Äestäjä Porissa, Kyntäjä Harjavallassa sekä Äidinrakkaus Helsingissä. Hänen teoksissaan hevoset olivat usein yhteiskunnallisten epäkohtien vertauskuvia. Kenraali Mannerheimin kerrotaan todenneen Cedercreutzin veistotaidoista: ”Kuka tahansa pystyy veistämään minut, mutta vain Emil Cedercreutz pystyy veistämään hevosen alleni.”

Kuvanveistäjänä Cedercreutz debytoi Suomen taiteilijain näyttelyssä vuonna 1902. Esillä olivat muun muassa maatyöaiheiset veistokset Äestämässä, Vetohärkä, Maanviljelijä ja Brabantilaisia kuormahevosia, jotka saivat dukaattipalkinnon. 

Ensimmäisen maineikkaan veistoksensa Työn jälkeen Cedercreutz teki vuonna 1904 Brysselissä. Teosta on pidetty myös yhteiskunnallisena ilmauksena, ja se hyväksyttiin Pariisin Salongin näyttelyyn Champs-Élysées’lle. Cedercreutz sai Associé-jäsenyyden Pariisin salonkiin vuonna 1907. 

Cedercreutz toi Suomen kuvanveistotaiteeseen moderneja virtauksia. Hänen veistotekniikassaan oli uutta veistosten jättäminen luonnosmaisiksi hetken tuokiokuviksi. Hän muovasi veistoksia savimassasta pintojen ja viivojen vuorovaikutuksen avulla. Hän onkin yksi Suomen ensimmäisistä impressionistis-realistisen kuvanveistotyylin edustajista. Hän teki myös runsaasti pienoisveistoksia, muotokuvia ja hautamuistomerkkejä. 

Cedercreutz kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen Helsingissä tammikuussa 1949. Hänet siunattiin Helsingin vanhassa kirkossa, ja hänet haudattiin sukuhautaan Köyliön kirkkomaalle, vaikka hän itse olisi halunnut tulla haudatuksi taiteilijakotinsa pihamaalle Harjavaltaan.

 Museo 

Emil Cedercreutzin museo on Harjavallassa toimiva taide- ja kulttuurihistoriallinen museo, joka syntyi taiteilijakoti Harjulan yhteyteen. Cedercreutzin oman tuotannon lisäksi sen kokoelmat käsittävät esihistoriallista esineistöä sekä hänen Satakunnasta keräämäänsä kulttuurihistoriallista aineistoa. Museon on pihamaalla on veistospuisto, jonne on sijoitettu parikymmentä Cedercreutzin teosta.

 Muuta 
Emil Cedercreutz suunnitteli yhdessä ystävänsä, koulunjohtaja Lisa Hagmanin kanssa 77 pronssauspatinoitua kipsireliefiä, jotka sijoitettiin Hagmanin perustamaan yksityiskouluun Helsingin Kruununhaassa. Koulutalo tunnetaan nykyisin Tieteiden talona, ja sen pääkäyttäjä on Tieteellisten seurain valtuuskunta.

Cedercreutz oli Suomen Kuvanveistäjäliiton perustajajäseniä ja sen ensimmäinen sihteeri.

Satakuntalainen Osakunta lakittaa Satakuntatalon vieressä Lastenlehdossa sijaitsevan Arcum tendit Apollo -veistoksen vappuisin. Cedercreutz oli Satakuntalaisen osakunnan kunniajäsen vuodesta 1934 alkaen. 

 Julkisia veistoksia 
Äestäjä (1912, paljastettu 1920), Porin Cygnaeuksen koulun puistossa
Kun apila kukkii (1912), suihkulähteen juurella Sastamalassa
Äidinrakkaus (1928), Helsingin Varsapuistikko
Kyntäjä (1928, paljastettu 1969), Harjavallan vanhan kaupungintalon edusta
Pekka-koira (1932), Helsingin Kaivopuisto
Ruorimies (1913), Maarianhamina 
Satakunnan karhu (1938), Porin raatihuoneen edusta
Seitsemän miehen hiihtopartio (1941), talvisodan sankarimuistomerkin reliefi Nakkilan kirkkomaalla
Vartijasotilas (1940, paljastettu 1945), Harjavallan hautausmaan sankarihaudalla
Arcum tendit Apollo (1917, paljastettu 2001), Helsingin Lastenlehto
Ystäväni nummella, (1906, paljastettu 2013) Ypäjän Hevosopiston Siittolanmäki
Lepo (1907 nimellä Väsynyt, paljastettu 2016) Puumalan satamassa

 Kirjallinen tuotanto 
 Siluettikirjoja 

 Kuvituksia 

 Muita teoksia 

 Kuvia julkisista veistoksista 

 Lähteet 

Kirjallisuutta



Aiheesta muualla
 Emil Cedercreutzin säätiö.

 Yksinäisen miehen koti. Miljoonalahjoitus satakuntalaiselle osakunnalle, Kansan kuvalehti, 02.06.1934, nro 22, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Kansatiedettä ja kuvanveistotaidetta. Parooni Cedercreutzilla Suomen suurin yksityinen etnografinen museo, Kuva, 16.02.1938, nro 4, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät
Luokka:Suomalaiset kuvittajat
Luokka:Suomalaiset kirjailijat
Luokka:Suomenruotsalaiset kirjailijat
Luokka:Suomalaiset runoilijat
Luokka:Suomalaiset keräilijät
Luokka:Suomalaiset aateliset
Luokka:Suomalaiset tolstoilaiset
Luokka:Vuonna 1879 syntyneet
Luokka:Vuonna 1949 kuolleet