Kikka

Kikka (oikealta nimeltään Kirsi Hannele Sirén, o.s. Viilonen) (26. lokakuuta 1964 Tampere – 3. joulukuuta 2005 Tampere) oli suuren suosion 1990-luvulla saavuttanut suomalainen pop- ja iskelmälaulaja. Kikka oli yli 330 000 albumin levymyynnilläänTausta&tekijät. Iltalehti 15.6.2013 yksi Suomen kaikkien aikojen eniten myyneistä naisartisteista, jonka esiintymistyyli oli omaperäinen yhdistelmä energisyyttä, intohimoa ja leikillistä erotiikkaa. 

Kikka keikkaili ilman taustabändiä niin sanotusti sing backinä eli hän lauloi etupäässä tietokoneella tuotettujen taustanauhojen päälle.  

Kikan hittien rohkean eroottisista teksteistä vastasi aluksi salanimien Kirsi Sunila ja Inari Katramo taakse piiloutunut sanoittajakaksikko Juha Vainio ja Veikko Samuli. Juha Vainion poika Ilkka Vainio astui isänsä tilalle Juhan vuonna 1990 tapahtuneen kuoleman jälkeen käyttäen salanimeä Sipi Castrén. Veikko Samuli oli mukana Kikan taustatiimissä myös tuottajana ja säveltäjänä. 

Kikan kolme ensimmäistä levyä myivät platinaa. Hänen hittejään olivat muun muassa ”Sukkula Venukseen”, ”Mä haluun viihdyttää”, ”Tartu tiukasti hanuriin”, "Kiihkeät tuulet" ja ”Apinamies”.Mari Koppinen: Suomen madonna. Helsingin Sanomat 21.6.2019. Viitattu 21.6.2019

 Ura 
Kikka oli koulutukseltaan merkonomi. Ennen laulajanuraansa hän työskenteli pankissa ja myöhemmin meikkikonsulenttina sekä tiskijukkana.  

Kikan, tai vielä tuohon aikaan taiteilijanimeltään CiccaPelli 2020, s. 24 on kirjoitettu esiintyneen ensimmäisen julkisesti Kevään sävelessä vuonna 1984, mikä ei kuitenkaan pidä paikkaansa. Kikka löysi oman äänensä alkuvuodesta 1985 ja osallistui sen jälkeen laulunopettajansa innoittamana Finnlevyn kykykilpailuun. Ensimmäisen oman DJ-singback-keikkansa hän sai sovittua Hämeenlinnan Seurahuoneelle. Finnlevyn kykykilpailun kakkossijan siivittämänä Finnlevy tuotti Kikan ensimmäisen singlen ”Edes yhden kerran vain”. Singlen b-puolella julkaistiin Kikan tulkitsemana hidas balladi "Taivaanrannan kulkija". Ennen uransa nousukiitoa Kikka esiintyi vielä suositussa Hittimittari-ohjelmassa singlen nimikkokappaleella, mutta jäi ilman suurempaa huomiota. 

Kikka pestattiin laulavaksi tiskijukaksi tamperelaisen Maxim-ravintolan klubikerrokseen, jossa hän soitti muun muassa funkia, soulia ja vanhaa iskelmää ja lauloi muun muassa Whitney Houstonia taustanauhojen päälle. Kikan estoton tyyli sekä kansainvälisistä muoti- ja musiikkialan lehdistä inspiraatiota saaneet esiintymisasut vetosivat yleisöön.Pelli 2020, s. 26–27 Kikka ja ystävänsä musiikkitoimittaja-tiskijukka-kauppias Pia Temisevä ehdottivat laulajaduo Matti ja Tepon perustaman M&T Tuotannon johtajalle Asko Järvelle, että Kikalle tehtäisiin single. Tämä johti levytyssopimuksen, eikä yhtiö asettanut muita ehtoja kuin sen, että Temisevästä olisi tultava Kikan manageriPelli 2020, s. 28. Järvi siirtyi kahden vuoden kuluttua Audiovoxille, ja Kikasta tuli yhtiön ensimmäinen levyartisti. Ensilevytyksestä sovittiin hotelli Tammerissa talvella 1988 käydyn neuvottelun jälkeen. Tamperelaishotellissa pidetyssä neuvonpidossa olivat kikan lisäksi sanoittaja Juha Vainio, poikansa Ilkka Vainio, säveltäjä Veikko Samuli ja Kikan sisar Kati.

Audiovoxissa haluttiin Kikan karistavan painostaan parikymmentä kiloa, jotta tästä saataisiin hyviä valokuvia. Seksikäs imago ja sen tuotteistaminen oli Kikan itse hyväksymä asia, joka tuli Kikalta kuin luonnostaan. Kikka totesi myös monissa haastatteluissa olevansa vain oma itsensä, eikä häntä pakotettu tekemään valintoja, joista ei olisi itse pitänyt. Kikan pukeutumistyyli oli ollut räväkkä jo ennen varsinaista artistin uraaPelli 2020, s. 26.

 Nousu suosioon 
Kikka nousi suosioon vuonna 1989 ilmestyneellä ”Mä haluun viihdyttää” -singlellään, jonka toisena puolena oli kappale "Ei kauniimpaa voi todella tietää". Singleä seurannutta samannimistä albumia (Mä haluun viihdyttää) myytiin lyhyessä ajassa yli 70 000 kappaletta. "Mä haluun viihdyttää" -kappale voitti kaikki mahdolliset äänestykset, ja kappaleesta kuvattu musiikkivideo, joka aiheutti myös kohua nännivilautuksellaan, pyöri televisiossa toistuvasti. Musiikkivideon ensiesitys oli Mikko Alatalon juontamassa Jukebox-ohjelmassa. Kikan manageri piti nännivilautusta katastrofina, ja omien sanojensa mukaan he viettivät Kikan kanssa kappaleen televisioesitystä seuranneen viikonlopun neljän seinän sisällä. Maanantaina puhelin oli kuitenkin täynnä keikka- ja haastattelupyyntöjä. Albumin nimikkokappaleen on sanottu ottaneen soundiinsa vaikutelmaa Kylie Minoguen hitistä "Got to Be Certain". Audiovox solmi Kikan kanssa sopimuksen, jonka mukaan levyjä tehdään niin monta kuin artisti haluaa tehdä.Pelli 2020, s. 34 Mä haluun viihdyttää -albumilla on Mona Caritalta lainatut kappaleet "Anna kulta anna", "Satu kaunis rakkauden" ja "On nuori ilta tää", sekä Nisa Sorayan aiemmin levyttämät kappaleet "Huone 105" ja "Anna rakas raju hetki". Muiden kappaleiden sanoituksista vastasi Juha Vainio ja sävellyksistä Veikko Samuli. 

Ensimmäisen albumin tuoma menestys hyödynnettiin, ja uutta pitkäsoittoa alettiin tehdä saman tien. Kakkoslevy Kiihkeät tuulet ilmestyi kesällä 1990, ja sitä myytiin esikoistakin enemmän. Kesäisestä nimikkokappaleesta tuli hitti, kuten myös cover-versiosta Ami Aspelundin kappaleesta "Apinamies". Samana vuonna Kikka osallistui vielä Syksyn säveleen kaiketi uransa tuon jälkeen tunnetuimmaksi tulleella kappaleella "Sukkula Venukseen". Kappale oli Juha Vainion sanoittama. Sanat lähetettiin Sveitsistä melkoisessa kiireessä. Tämä kappale jäi Juha Vainion tiettävästi viimeiseksi kokonaan itse tekemäksi ja levytetyksi sanoitukseksi. Kikka sijoittui kisassa kolmanneksi Rainer Frimanin ja Irwinin jälkeen. Kikka itse kertoi olleensa sijoitukseen tyytyväinen ja saaneensa esityksestä paljon positiivista palautetta, vaikka Kikan esiintymisasu herätti myös närkästystä joissakin naiskatsojissa. Yllään Kikalla oli väljät ja pussimaiset housut, välkehtivä, tiukka ja vartalonmyöteinen yläosa sekä glitterillä peitetty kapteenin lakki. 

Tässä vaiheessa suosio kuitenkin kääntyi ensimmäistä kertaa artistia vastaan, ja Kikka joutuikin äänihuulileikkaukseen helmikuussa 1991 liian keikkailun vuoksi. Äkillinen sairastuminen sai Kikan miettimään koko uransa suuntaa. Hän kertoi työnsä olevan todella raskasta ja haluavansa tehdä välillä jotain aivan muuta ja erilaista. Vuonna 1991 Kikka osallistui kuitenkin Syksyn säveleen, tällä kertaa kappaleella "Kierrätä pyöritä mua". Edellisen vuoden tapaan kappale sijoittui kolmanneksi. Kolmosalbumia Kikka 3 myytiin 62 000 kappaletta, ja se sisältää myös "Sukkula Venukseen" -kappaleen. Tässä vaiheessa Kikalle alkoivat tehdä musiikkia pääasiallisesti Ilkka Vainio, Risto Asikainen sekä Aappo I. Piippo yhdessä Veikko Samulin kanssa Juha Vainion kuoltua. Kikka 3 -albumilta julkaistiin myös single "Onnen nainenkin silloin vasta saa" / "Geisha mä olen sun", jonka ykköspuoli oli ensimmäinen Suomessa levytetty naisen esittämä rap-kappale. 

Vuonna 1992 Kikka osallistui euro­viisu­karsintoihin muttei päässyt finaaliin asti. Kikka oli päättänyt haluavansa euroviisuihin pari vuotta aikaisemmin Syksyn sävelen kolmossijan jälkeen, sillä hänen voitontahtonsa oli kova. Audiovoxissa haluttiin kuitenkin varjella artistin ääntä äänihuulileikkauksen jälkeenPelli 2020, s. 72, joten Kikalle tuotettiin kokoelma-albumi nimeltään Parhaat puoleni. Levyllä oli tosin mukana myös neljä uutta kappaletta: "Kierrätä pyöritä mua", "Painetta palloon", "Parhaat puoleni" ja "Zoomaile mua". Euroviisuhuumassa levy myi vielä 37 000 kappaletta. Samalla se oli Kikan viimeinen albumi, jota myytiin kasettina, LP:nä ja CD:nä.

 Suosion hiipuminen 
Neljäs pitkäsoitto ilmestyi 1993, ja laman hengessä nimikkokappale oli "Käyrä nousemaan". Tämän lisäksi hitti saatiin kappaleesta "Tartu tiukasti hanuriin", jota Kikka ei itse olisi halunnut laulaa. Kikka oli elämäkertansa mukaan luonnehtinut kappaletta roskaksi, jota ei halunnut levyttää.Pelli 2020, s. 76 Ongelmia tuotti myös "Käyrä nousemaan" -kappaleen levyttäminen, jopa siinä määrin, että ne aiheuttivat riitaa sanoittaja Ilkka Vainion ja Kikan välille. Kikka itse olisi halunnut levyttää jotain samankaltaista kuin Audiovoxin listoilla tuolloin ollut Arja Koriseva. Ilkka Vainion kanssa Kikan sukset menivät ristiin lopulta kahdesta syystä. Ensimmäinen oli erimielisyys laulujen sanoista ja Kikan uudistumishalu. Toinen oli hänen todellisen elämänsä julkituominen. Kikka puhui Vainion kanssa siitä, kuinka hän paljastaisi ”kaikki teidän toilailut teksteineen päivineen” ja kertoisi samalla totuuden hänen haavoitetusta lapsuudestaan. Levy-yhtiö puolestaan halusi välttää julkisuutta, joka saattaisi vahingoittaa lavoilla näyttävänä esiintyneen Kikka-hahmon imagoa. 

Käyrä nousemaan -albumilla oli monia hitaita kappaleita, jotka eivät purreet yleisöön yhtä hyvin kuin hittikappaleet. Tämä olikin jonkinasteinen muutos edellisiin albumeihin verrattuna. Myös albumin kannet olivat hillitympiä ja naisellisempia. Toisaalta hän kertoo itse tuolla albumilla olleen eniten keikkaohjelmistossa säilyneitä kappaleita ja eräässä haastattelussaan hän mainitsee albumin suosikkikappaleekseen kappaleen ”Tosi ystävyys.” Albumi jäi Kikan toiseksi viimeiseksi kultalevyksi. 

Vuonna 1994 ilmestyi viimeinen Audiovoxilla tuotettu, kokonaan uutta musiikkia sisältänyt Ota vaatteet pois -niminen albumi. Kikka oli kyllästynyt vanhaan imagoonsa ja uhkasi tässä vaiheessa vaihtaa levy-yhtiötä, jos hänelle ei tuotettaisi vakavampaa musiikkia.Pelli 2020, s. 84 Esimerkiksi tammikuussa 1994 julkaistussa haastattelussa kerrotaan, kuinka ”viisi vuotta Kikkana alkaa olla liikaa Kikalle itselleenkin.” Raija Pellin mukaan Kikka oli tässä vaiheessa pahasti hukassa itseltään.Pelli 2020, s. 83 Tämä koski niin hänen musiikillista tyyliä kuin ulkoista olemustaankin. Kikka oli kyllästynyt poseeraamaan paljastavissa asuissa. Etsiessään suuntaansa häntä kiinnosti myös teatteri- ja televisiotyö. Vuoden lopulla hän kertoi olleensa loppuunpalanut ja vähensi tässä vaiheessa keikkailutahtiaan. 

Kappaleiden lyriikat muuttuivat yleisesti vähemmän rohkeiksi, ja tarkoituksena oli pyrkiä enemmän perinteisen iskelmän suuntaan sanoituksessa.Rantala 2006, s. 152 Kultalevy jäi täpärälle; kultalevyrajaa laskettiin 20 000 kappaleeseen vuoden 1994 alusta, ja albumi myikin lähes tuon verran. Albumilla on muun muassa duetto Kari Tapion kanssa sekä Jukka Virtasen sanoittama kappale. Duetto Kari Tapion kanssa antoi Kikalle toivoa toisenlaisesta urasta. Kikan levyjen tuottamisesta vastannut Ilkka Vainio oli kuitenkin sitä mieltä, että Kikka olisi ”parhaimmillaan hieman hupsuna, yleisölle rohkeasti flirttailevana kaunottarena”.Pelli 2020, s. 96 Vainion mukaan juuri tämä teki Kikasta ainutlaatuisen artistin ja sellaisena hänen kannattaisi pysyä. 

Kikka oli pettynyt ja uskoi, ettei hänelle enää haluttaisi tuottaa lisää hittejä.Pelli 2020, s. 99 Hän esiintyi yhä ahkerasti televisiossa, ja hänestä tehtiin runsaasti lehtijuttuja, mutta suosio alkoi hiipua ja myös keikoilla alkoi esiintyä ongelmia alkoholin kanssa.Pelli 2020, s. 100 Ongelmia alkoi ilmetä siinä määrin, että levy-yhtiöstä ehdotettiin, että Kikka tekisi huomattavasti vähemmän keikkoja kuin aiempina vuosinaan, ja seuraavan albumin valmistelu haudattiin. Vuoden 1995 loppupuolella Kikka oli lopullisen kyllästynyt imagoonsa. Hän koki suorastaan langenneensa ansaan suostuttuaan keikkumaan niin monta vuotta jonkinlaisena seksisymbolina.Pelli 2020, s. 108 

Vuonna 1995 julkaistiin remix-albumi vanhoista kappaleista. Uutena kappaleena levyllä oli "Kaikki lähtee aikanaan" jota Kikka niin ikään pääsi esittämään televisioon. Kikka itse on pitänyt albumin tekemistä "vikatikkinä" ja todennut POP-lehden julkaisemattomassa haastattelussa vuonna 1999, että "moni kokee ne (remixatut kappaleet) silti vääryydeksi noita kappaleita kohtaan".Rantala 2006, s. 153 Samana vuonna kyhättiin vielä kokoelma-albumi Parhaat, jolla on Kikan 20 kappaletta vuosilta 1989–1994. Vuoden 1995 ehkä näkyvin Kikan esiintyminen televisiossa oli Suomen MM-kultajuhlissa, jossa hän esitti kaksi kappalettaan Ota vaatteet pois -albumilta.  

 Uratauko ja perheen perustaminen 
Kikka siirtyi omatoimisesti syrjään kaikesta julkisuudesta vuoteen 1997 asti. Tauon oli määrä kestää vain vuoteen 1996, mutta toivottu raskaus ja Kikan tyttären syntymä venytti sen pituutta pidemmäksi kuin alun perin oli tarkoitus.Pelli 2020, s. 109 Vuonna 1996 Kikka antoi Nykypostille "viimeisen haastattelunsa", jossa hän kertoi etsivänsä uutta musiikillista tyyliä ja tulevaisuutensa olevan auki.

Kikka oli monta vuotta hukassa tyylinsä kanssa. Levy-yhtiössä hänen toivottiin palaavan vanhalle linjalleen, mutta yhteisymmärrykseen tulevasta musiikillisesta linjasta ei päästy.Pelli 2020, s. 128 Kun Kikka teki paluun vuonna 1997, hän halusi tehdä entistä "aikuismaisempaa" iskelmää. Tästä toiveesta syntyikin kappale "Rakkauden talo", jonka sävelsi Veikko Samuli ja sanoitti Jori Nummelin. Kikka pääsi esittämään kappaleensa muun muassa Ylen Huvin vuoksi -ohjelmaan, mutta nostetta uralle se ei tuonnut. Kikan mukaan tuota kappaletta ei edes haluttu soittaa radiossa, koska ajateltiin, ettei artisti voi laulaa "vääränlaista" musiikkia. Tässä vaiheessa uraansa Kikka oli sitä mieltä, että ”laulamisen ja rakastamani työn vuoksi olin valmis tuhmiin sanoituksiin ja eroottiseen julkisuuskuvaan.”Pelli 2020, s. 131 Kikka vaikutti hukanneensa entisen palonsa ja suunnitteli ajoittain lopettavansa uransa kokonaan.

Tämän epäonnistumisen jälkeen Kikalle suunniteltiin vielä perinteistä pikkutuhmaa albumia, jonka luonnoksena julkaistiin kappale "Pystyyn ponnahtanut" singlenä vuonna 1998. Kappale kirjoitettiin kolmesti uusiksi, ennen kuin Kikka kelpuutti sen. Kikka ei enää kuitenkaan kokenut tätä tyyliä omakseen, vaan etsi edelleen uutta tyyliä ja uusia kappaleita. Julkisuudesta välittyvä kevyt, pinnallinen ja yksioikoinen imago häiritsi häntä.

Kikan itsensä mukaan vauvan syntyminen tapahtui juuri oikeaan aikaan, sillä hän oli täysin loppuunpalanut. Kotielämän ja uran yhteensovittaminen oli kuitenkin vaikeaa, eikä Kikka enää tiennyt, haluaako hän olla kotiäiti vai esiintyvä taiteilija.125

Kikka on luonnehtinut tuota aikaa POP-lehden haastattelussa seuraavasti:

Vielä vuonna 1999 hän julkaisi yhden singlen, "Tulikirjaimin". Single oli omakustanne. Tämä kertoo osaltaan, missä vaikeuksissa Kikka oli levytysuransa suhteen tuohon aikaan.

Uutta albumia saatiin odottaa vuoteen 2000 asti, vaikka jo "Rakkauden talo" -singlen sisäkannessa vihjataan uudesta albumista. Vuonna 2000 Kikka yritti tehdä paluuta uudella albumilla, mutta levy-yhtiö ja tekijät olivat vaihtuneet, eikä levy menestynyt. Kikka pääsi kuitenkin esittämään albumin nimikkokappaleen Tuttu Juttu Show -ohjelmassa. Kikka oli halunnut itse vaihtaa levy-yhtiötään Audiovoxista Motleyyn. Herkut lisukkeineen -albumiaan hän luonnehti POP-lehden haastattelussa "rokahtavammaksi". Kikan odotukset Herkut lisukkeineen -albumin suhteen eivät kuitenkaan vaikuttaneet täyttyvän; Vuoden 1999 lopussa tehdyssä haastattelussa hän kaipasi kovasti ensimmäisen albuminsa kaltaisia kappaleita levytettäväksi, vaikka Herkut lisukkeineen -albumilta oli jo julkaistu single ja albumi oli käytännössä valmis.Juha Rantala: Kikka, POP-lehti 1999 (pdf) 

Tälle viimeiseksi jääneelle albumille kirjoitti lauluja salanimen turvin myös Pauli Hanhiniemi. Albumi floppasi kuitenkin täysin, eikä siltä saatu ainuttakaan menestyskappaletta. Julkisesti Kikka vakuutti olevansa nyt sovussa taiteilijapersoonansa kanssa, mutta pelkäsi vakavasti että hänet unohdettaisiinPelli 2020, s. 159, sillä myös keikat olivat vähentyneet huomattavasti.Pelli 2020, s. 174 Hän halusi saada edes yhden uuden hittikappaleen, jotta keikkoja olisi enemmän.

 Uran loppu 
2000-luvulla laulajan uraa varjostivat terveysongelmat ja alkoholismi. Jo vuonna 1993 alkoholi alkoi astua kuvioihin, sillä se rauhoitti esiintyvää taiteilijaa ennen alkavaa keikkaa.Pelli 2020, s. 78 Kikan tyttären syntyessä artisti oppi hillitsemään alkoholinkäyttönsäPelli 2020, s. 144 ja alkoholi aiheutti ongelmia lähinnä satunnaisesti. Kikka haki lohtua juomisesta kuitenkin taas 2000-luvun alussa yrittäessään tosissaan palata keikkaelämään.Pelli 2020, s. 161 Myös vaikeudet tuolloisessa parisuhteessa saivat artistin turvautumaan yhä useammin alkoholiin.Pelli 2020, s. 172 Vuonna 2002 laulaja kertoi haastattelijalle avoimesti masennuksestaan.

Ari Kankaanpää oli tuottanut Kikalle uusia kappaleita, mutta äänityssessioon saapuneesta sekavan oloisesta artistista ei ollut niitä laulamaan.Pelli 2020, s. 176 Kikka turvautui lääkärin apuun ja siirtyi sairauslomalle. Kankaanpään mukaan Kikka ei enää ”ollut entisellään, eikä laulusta saataisi hittiä vaikka kuinka puskettaisiin".Pelli 2020, s. 177 Keväällä 2002 Kikan vointi alkoi parantua. Saadakseen uralleen nostetta Kikalle rakennettiin Poptori-levy-yhtiössä Hitit-niminen albumi, jossa oli vanhoja tuttuja kappaleita uusilla sovituksilla. Albumi myikin kultarajaan oikeuttavan 15 000 kappaleen verran ja lisäsi keikkoja. Vuonna 2003 Kikka teki jo kaksikymmentä keikkaa kuukaudessa,Pelli 2020, s. 181 mutta alkoholinkäyttö alkoi taas hankaloittaa keikkaelämää.Pelli 2020, s. 185

Kikan viimeiseksi jäänyt julkaisu oli vuonna 2002 julkaistu single Mika Sundqvistin kappaleesta ”Moottoripyörä on moottoripyörä”. Hän teki myös satunnaisia vierailuja Mikko Alatalon albumeilla.Rantala 2006, s. 156 Vuonna 2004 Kikka lähetti ihailijoilleen avoimen kirjeen, jossa kertoi vetäytyvänsä keikkalavoilta, vaikka oli suunnitellut myös juhlakiertuetta.Rantala 2006, s. 157 Lääkärit olivat jo aiemmin määränneet hänelle kuukausien sairauslomia. Artisti alkoi harkita tosissaan alanvaihtoa. Hänen leskensä Hannu Sirén on vahvistanut, että syynä väsymykseen oli rooliristiriita äitiyden ja yöllä tanssijoita viihdyttävän artistin välillä. Kikka halusi lapsen saatuaan lopullisesti muuttaa imagoaan, mutta yritys epäonnistui. Tämä oli suuri pettymys Kikalle. Keikkamyyjät ja yleisö halusivat vanhoja hittejä.
 Jälkimaine 
Jo vuonna 1990 Kikasta kirjoitettiin: ”Kikka on ilmiö Suomen musiikkimaailmassa – samanlaista ei ole ja tuskin tuleekaan. Kikka on samaan aikaan lapsellisen viaton ja päällekäyvän seksikäs.” Hänen laulujensa tekstejä tutkittiin yliopistoissa ja häntä pyydettiin eri tilaisuuksiin kertomaan, kuinka ilmiö syntyi. Mediatutkimuksen professorin Susanna Paasosen mukaan Kikka on mielenkiintoinen aikansa kuva, josta voimme nähdä paljon 1980–1990-lukujen kulttuurista, populaarikulttuurista ja sukupuoleen ja seksuaalisuuteen liittyvistä arvotelmista. Ilta-Sanomien toimittaja Merja Asikainen luonnehti Kikkaa vuonna 2019 "ikoniksi, jota edelleen tänä päivänä palvotaan netin fanipalstoilla ja hittien tahdissa tanssitaan klubeilla". 

2010-luvulla Kikka alkoi saada julkista tunnustusta ja hänestä julkaistiin lukuisia lehtijuttuja erityisesti vuosikymmenen loppupuolella. Esimerkiksi Yle tuotti Kikasta juttu- ja kuunnelmasarjan vuonna 2019. Kikasta oli syksyllä 2020 suunnitteilla kaksikin elokuvaa. Elokuvayhtiö Komeetta Oy:n elokuvan Kikka! ohjasi Anna Paavilainen ja sen ensi-ilta oli lokakuussa 2022. Elokuvan nimipääosaa esitti Sara Melleri. Suomen elokuvasäätiö myönsi elokuvalle 800 000 euron tuotantotuen. Toinen, Kikkalandia-niminen elokuva, jota valmisteli Kinosto Oy:n Taru Mäkelä, sen sijaan ei toteutunut.

Kikasta on julkaistu kaksi elämäkertaa: Raija Pellin Mä tahdon viihdyttää (2020) ja Kai Kortelaisen Kikka – traaginen elämä sisaren silmin (2023).

 Esikuvat ja idolit 
Kikka mainitsi toistuvasti kahdeksi suurimmaksi idolikseen Madonnan ja Marilynin, joista jälkimmäiseen hän myös samaistui voimakkaasti. Heiltä hän otti vaikutteita myös ulkoiseen tyyliinsä. Hänen sanotaan ihailleen myös Kylie Minogueta ja Carolaa.Pelli 2020, s. 24 Suomalaisia idoleita hänellä ei omien sanojensa mukaan varsinaisesti ollut, mutta mainitsi pitäneensä teininä kovasti Katri Helenasta.

Kikan mukaan oli tärkeää uudistua jatkuvasti, samalla tavalla kuin Madonna. Artistina Kikka oli kunnianhimoinen, ja tiesi aina pystyvänsä parempaanPelli 2020, s. 83 Vuonna 1991 hän mainitsi suosikkiartisteikseen Madonnan lisäksi Gloria Estefanin, Whitney Houstonin, Kirkan ja Barbra Streisandin. Sabrina Salerno ja Samantha Fox, joihin Kikka usein yhdistettiin eivät koskaan olleet tämän varsinaisia esikuvia, vaikkakin Kikka oli kateellinen heidän suuresta suosiostaan.

 Yksityiselämä 

 Lapsuus 
Kikan isä oli Olavi Virran orkesterissa soittanut muusikko Pekka Viilonen. Viilonen oli taustaltaan romani, mutta adoptoitiin jo pienenä valtaväestöä edustavaan kotiin. Kikan äiti oli tämän syntyessä vasta 17-vuoden ikäinen. Kikan vanhemmat erosivat jo 1,5 vuoden kuluttua, ja Kikka vietti lapsuutensa kolmen lapsen yksinhuoltajaperheessä. Lapsuus oli aluksi onnellinen, vaikka perhe olikin köyhä. Kikka ja hänen siskonsa joutuivat kuitenkin rankan koulukiusaamisen kohteiksi. Myös äidin alkoholinkäyttö lisääntyi. Kiusaaminen liittyi ainakin osaksi ruskeasilmäisen Kikan romanitaustaan. Kikan molemmat vanhemmat kärsivät alkoholi-ongelmasta. Hänen äitinsä on vahvistanut haastatteluissa oman alkoholi-ongelmansa ja kertonut raitistuneensa. Äiti on myös sanonut, että Kikan lapsuudessa oli "paljon sellaista, mikä ei kuulu onnelliseen lapsuuteen”.

Kikan kasvuolot olivat epävarmoja ja turvattomiaPelli 2020, s. 37. Kotona vieraili usein outoa väkeä. Toisinaan perheessä ei ollut rahaa ruokaan, vaan tienestit käytettiin alkoholiin ja muihin huvituksiin. Kotona vieraili arvaamattomia ja väkivaltaisia miehiä, jotka vahingoittivat myös Kikkaa.Pelli 2020, s. 38 Kikka asui kodin ilmapiiristä johtuen myöhemmin isoäitinsä luona, jota hän piti myöhemmin myös elämänsä tärkeimpänä kasvattajana.Pelli 2020, s. 70 

Kikan sisar Kati Lahti kertoi vuonna 2023 julkaistussa kirjassa joutuneensa sisarensa kanssa seksuaalisen hyväksikäytön uhreiksi ilman että he olisivat saaneet tukea aikuisilta. Kikka oli hänen mukaansa pyytänyt siskoltaan ennen kuolemaansa, että tämä toisi asian julkisuuteen sitten kun heidän lapsensa ovat kasvaneet aikuisiksi. 

Kikka päätti jo lapsena, että näyttäisi kaikille, mihin pystyy. Jo ala-asteella opettajat olivat huomanneet hänen lahjakkuutensa ja uskoneet, että hänestä tulee vielä jotakin. Kikka esiintyi yksin laulaen koulun joulujuhlissa ja kävi myöhemmin laulutunneilla Helsingissä. Hän muutti kotoa jo 16-vuotiaana ja elätti itsensä. 

 Mielenterveysongelmat 
Lapsuudessa syntyneet traumat johtivat teini-iässä ensin anoreksiaan ja myöhemmin bulimiaan. Kikka lääkitsi pahaa oloaan myöhemmin myös alkoholilla ja lopuksi lääkkeillä. Päihtyneenä hänestä tuli itsetuhoinen. Kikka sairastui lopulta kaksisuuntaiseen mielialahäiriöön.

 Perhe-elämä 
Kikka alkoi seurustella 1980-luvun loppupuolella basisti Hannu Sirénin kanssa. Heidät vihittiin vuonna 1997 ja he asuivat ennen eroaan Nokialla. Liitto kesti aina vuoteen 2005Pelli 2020, s. 199. Pariskunnalle syntyi vuoden 1996 elokuussa tytär. Tämä asui lapsena pääosin isänsä kanssa, mutta vietti viikonloppuja myös äitinsä luona.
 Kuolema  
Kikka kuoli vain 41-vuotiaana vuonna 2005. Kuolinsyynä oli lääkkeiden aiheuttama yhteismyrkytys, eikä itsemurhaa voitu sulkea pois. Sitä vaihtoehtoa voidaan pitää kuitenkin varsin epätodennäköisenä, koska Kikan yhdeksänvuotias tytär oli yökylässä äitinsä luona juuri kyseisenä viikonloppuna.

Kikalle oli alettu suunnitella hänen kuolinvuonnaan yhdessä vanhan yhteistyökumppanin Ilkka Vainion kanssa uutta musiikkia.Pelli 2020, s. 198 Artisti vaikutti olevan täynnä tarmoa ja muutti monella tapaa elämäntapojaan parempaan suuntaan. Eräänä perjantai-iltapäivänä Kikka oli soittanut siskolleen Kati Lahdelle puhelun, jossa kertoi peruvansa vierailun tämän luona. Kikka vannoi, että he tulisivat heti aamulla. Parin tunnin päästä Kikka soitti uudelleen puolentoista tunnin pituisen puhelun siskolleen. Puhelun aikana Kikka soimasi itseään päihteiden käyttöön liittyen ja osoitti suurta kiitollisuutta siskoaan kohtaan, joka oli yrittänyt viedä Kikkaa moneen hoitopaikkaan. Kikka tuntui olevan suuren pettymyksen ja itsesyytösten murtama. Kikka kertoi siskolleen kuinka paljon hän häpesi riippuvuuttaan. Kati tarjoutui lähtemään siskonsa luokse Tampereelle, mutta Kikka kielsi tulemasta ja sanoi: "Kaikki on hyvin, Kati". Kikka kertoi Katille haluavansa ilmoittaa tämän kaiken ennenkuin on liian myöhäistä. Hän halusi kiittää Katia elämästä. Sitten Kikka lupautui maksamaan Katin tyttären opintojen lukukausimaksut ulkomailla ja muistutti Katia siitä, että hänellä on henkivakuutus. Kikka kielsi uudelleen Katin tulemisen luokseen Tampereelle. Hän kertoi ajankohdan olevan liian myöhäinen, kaiken olevan hyvin ja heidän tapaavan pian. Koko puhelun aikana Kikka oli muistellut lapsuuttaan, itkenyt ja lausunut sanan kiitos. Kati totteli ja jäi miehensä kanssa kotiin. Aamulla Kati sai puhelun, mutta soittaja ei ollutkaan Kikka, vaan hänen 9-vuotias tyttärensä. Tämä kertoi, ettei hän saa äitiään hereille. Kati neuvoi tyttöä soittamaan isoäidilleen Maritalle. Sen jälkeen Kati sai puhelun, jossa kerrottiin, että Kikkaa oli yritetty elvyttää tuloksetta. Kikka oli kuollut lääkemyrkytykseen kotonaan Tampereella 3. joulukuuta 2005. Vuosien ajan kerrottiin että Kikka kuoli sydänkohtaukseen, mutta lopulta paljastui, että hän kuoli monen eri lääkkeen aiheuttamaan yhteismyrkytykseen. Sukuhauta, johon myös Kikka haudattiin, sijaitsee Kalevankankaan hautausmaalla Tampereella. 

 Muuta 
Kikan sisko levytti vuonna 1993 albumillisen Kikan tyyliä jäljitteleviä kappaleita. 

 Henkilökuva 
Kikka erotti jo varhain toisistaan esiintyvän taiteilijan nimeltä Kikka siitä henkilöstä, joka tämä oli ollessaan poissa yleisön silmistä, ja joutui toistuvasti vakuuttelemaan lehdistölle olevansa vain ”tavallinen ihminen ihmisten joukossa.” Artisti oli hyvin tarkka yksityiselämästään. Kikan suhde julkisuuteen oli hänen läheisen ystävänsä Raija Pellin mukaan kuitenkin kaksijakoinen: toisaalta hän tiesi tarvitsevansa sitä ammatillisesti, mutta pahoitti mielensä, kun joku kirjoitti väärin tai rumasti. Kammottavimpana Kikka koki esiintymisensä Yle TV2:n Sabatti-keskusteluohjelmassa, jossa riepoteltiin eri artistien imagoja.Pelli 2020, s. 54 Julkisuus veti puoleensa myös väkeä, joka ei ollut liikkeellä hyvissä aikeissa. Raija Pellin mukaan artisti kuvitteli vilpittömästi, että ihmiset olivat kiinnostuneita hänestä ihmisenä – sellaisena kuin hän olisi keikkojensa jälkeen.Pelli 2020, s. 80 Hänen mukaansa Kikalta puuttui itsesuojeluvaisto lähes kokonaan.Pelli 2020, s. 184 Itseään Kikka on luonnehtinut "tunneihmiseksi" ja ”karjalaiseksi luonteeksi” mutta toisaalta ”herkäksi, haavoittuvaksi ja pohdiskelevaksi.” Samaa mieltä artistin herkkyydestä on myös hänen äitinsä Marita Viilonen, sekä pitkäaikaiset yhteistyökumppanit, sanoittaja Ilkka Vainio ja säveltäjä Veikko Samuli. Kikalla oli omien sanojensa mukaan aina hirvittävä halu esiintyä ja tulla ylipäätänsä huomatuksi ja hyväksytyksi. Hän ei uransa alussa toivonut muuta kuin voivansa laulaa ja esiintyä työkseen.

Kikan työmoraali oli erittäin korkea.Pelli 2020, s. 64 Erityisesti ensimmäisinä vuosinaan hän suostui kaikenlaisiin tilaisuuksiin, juhliin, televisioon ja ohjelmiin vetonaulaksi keikkailun lisäksi. Keikkoja saattoi olla viikon jokaiselle päivälle, tai jopa enemmän.Pelli 2020, s. 43 Vuoden 1990 alussa Kikalle perustettiin myös oma faniklubi, jonka toiminnassa laulaja oli itse mukana. Vapaa-ajallaan artisti harrasti piirtämistä ja maalaamista, sekä runojen kirjoittamista. Hän yritti myös sanoittaa omia kappaleitaan, muttei hänellä ollut omien sanojensa mukaan sanoittamiseen riittävää itsevarmuutta. Kappaleiden sanoituksiin artistilla oli aina paljon valtaa. Kikka aloitti myös omaelämäkertansa kirjoittamisen vuonna 1993.

Luotettavia ystäviä Kikalla oli vain vähän, ja valittu ura hankaloitti entisiä ystävyyssuhteita. Kikka huomasi menestyksensä muuttavan monien ihmisten suhtautumista häneen.Pelli 2020, s. 55Pelli 2020, s. 88 Sanoittaja Juha Vainio ja säveltäjä Veikko Samuli olivat Kikalle eräänlaisia luotettavia ja turvallisia isähahmoja.Pelli 2020, s. 63 Vainion kuolema vuonna 1990 oli Kikalle raskas asia, sillä Juha Vainiosta oli tullut myös Kikan hyvä ystävä. 

Kikka ei kokenut saaneensa elinaikanaan tarpeeksi arvostusta, ja hänen äitinsä mukaan se masensi häntä. Kikka oli myös herkästi tyytymätön ulkonäköönsä, ja erityisesti tämä näkyi äitiysloman aikana ja sitä seuraavina vuosina.Pelli 2020 s. 123–124 Kikka itse on sanonut myös painon ja ulkonäön vaikuttaneen liikaa uraansa ja kunnossa pysymisen aiheuttaneen artistille ahdistusta. Kikka uskoi kohtaloon ja pelkäsi elämänsä olevan samanlainen nopea loppuunpalaminen ja kuoleminen kuin Marilyn Monroella. Kikan elämän viimeiset dramaattiset vaiheet on kuvattu elämäkerrassa Kikka – Traaginen tarina sisaren silmin.

Kikka koki elämänsä lopulla uskoontulon.

 Julkaisut 

 Studioalbumit 
 Mä haluun viihdyttää (1989)
 Kiihkeät tuulet (1990)
 Kikka 3 (1991)
 Käyrä nousemaan (1993)
 Ota vaatteet pois (1994)
 Herkut lisukkeineen (2000)

Syyskuussa 2009 levy-yhtiö Edel julkaisi kahden CD:n kokoelman Kaikkien aikojen parhaat. Albumilla ei ole vuosina 1994–2002 tehtyjä kappaleita. Vuosien 1997–1999 singlejä ei ole saatavina missään muussa julkaisuissa kuin omina CD-singleinään. Julkaisematta jääneitä levytyksiä ei ole olemassa, vaan uudet levytykset vuoden 2002 jälkeen jäivät suunnitelmiksi.

Lähteet


 Kai Kortelainen: Kikka - Traaginen elämä sisaren silmin. Minerva 2023 .

Viitteet

 Aiheesta muualla 
  Seksikäs, kaunis ja ennen kaikkea rohkea Kikka Yle Elävä arkisto




*
Luokka:Vuonna 1964 syntyneet
Luokka:Vuonna 2005 kuolleet