Penedo

Penedo oli alun perin pastori Toivo Uuskallion vuonna 1929 perustama suomalaissiirtokunta Brasiliassa Rio de Janeiron osavaltiossa. Tarkoituksena oli noudattaa kasvissyöntiin ja siveellisyyteen perustuvaa elämäntapaa. Penedo on Kanadassa sijaitsevan Sointulan ohella tunnetuin esimerkki suomalaisesta 1900-luvun alun niin sanotusta utopiasiirtolaisuudesta.

Monet siirtolaisista eivät kestäneet Penedon karuja olosuhteita vaan palasivat Suomeen. Toisaalta 1930-luvun laman ja sodan vuoksi siirtokunta sai lisää asukkaita. Alun perin tiukkoja kasvissyönti- ja muita sääntöjä jouduttiin pakon edessä lieventämään. Alkuaikoina myös tanssi oli kielletty, mutta kielto kumottiin ja perinteiset lauantaitanssit alkoivat Suomi Clubilla. Nykyään Penedossa on kaksi tanhuryhmää, jotka koostuvat enimmäkseen brasilialaisista jäsenistä. Penedon Pippurit -tanhuryhmä on esiintynyt myös Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla. Suomalaisen väestön vähetessä se sekoittui nopeasti paikalliseen väestöön. Brasilialainen veri virtaa useimpien siirtolaisten jälkeläisten suonissa. Sen noin 6 000 asukkaasta (laskutavasta riippuen) noin 25 osaa edelleen tyydyttävästi suomea, useampi ainakin vähän. Penedoon on myös viime vuosina muuttanut Suomesta muutamia uusia asukkaita, jotka ovat avanneet alueelle uusia yrityksiäkin. Toisaalta monet Penedon kolmannen polven suomalaiset ovat muuttaneet Suomeen tai muualle Eurooppaan, koska monilla on Suomen kansalaisuus ja siten EU-passi.

Penedo on nykyään vilkas Rion ja São Paulon väestön matkailukohde. Matkaa Penedosta Rio de Janeiron kaupunkiin on 156 kilometriä ja São Pauloon 260 kilometriä. Penedon keskustassa sijaitsee suomalaista puukaupunkia jäljittelevä kävelykatualue, Pikku-Suomi (Pequena Finlândia), jonka on suunnitellut arkkitehti Alva Fagerland. Pikku-Suomessa toimiva Joulupukinmaa vetää vuosittain kymmeniä tuhansia brasilialaisia vieraita. Kylässä on myös Suomi-museo, joka esittelee kolonian ja yleisemminkin Suomen historiaa. Museon yhteydessä toimii lisäksi historiallinen kirjasto, jonka arvokkaat kokoelmat ovat tosin nykyisin vaarassa toiminnan heikentyessä. Penedo tunnetaankin Brasiliassa ”pikku-Suomena”, ja taajaman ravintolat, kaupat ja hotellit kopioivat suomalaiselta kalskahtavia nimiä uusiinkin hankkeisiinsa. 

Penedo sijaitsee Brasilian vanhimman kansallispuiston vieressä. Vuonna 1937 perustettu Itatiaian kansallispuisto, 370 km², on tunnettu vuoristaan, vesiputouksista ja rannikkosademetsistä. Puistoa ollaan laajentamassa itään (Parque Estadual de Pedra Selada), ja puiston ympärillä on jo nyt metsiensuojelualue (tai ympäristönsuojelualue: Área Proteção Ambiental eli APA), missä esimerkiksi rakentaminen on voimakkaasti rajoitettua.

Penedossa puhuttu omalaatuinen ”murre” (pidding) lienee lopullisesti menetetty. Vielä 2000-luvun alussa sitä puhui suurehko joukko Suomesta 1930–1950-luvuilla tulleita siirtolaisia, jotka omaksuivat kieleen myös portugalinkielistä sanastoa ja muokattuja sanontatapoja. He eivät koskaan käyneet uudelleen Suomessa. Nykyisin käytännössä koko väestö on siinä määrin vieraillut Suomessa tai ollut tekemisissä suomalaisten turistien ja Suomeen muuttaneiden jälkeläisten kanssa, ettei vanhaa kieltä enää voi luotettavasti rekonstruoida.

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 

 Suomalaiset utopiayhteisöt maailmalla. Jouni Korkiasaari Siirtolaisuusinstituutti
 H. D. Pennanen : Fazenda Penedo: suomalainen maanviljelystila Brasiliassa. Työkansan Kirjapaino, Tampere 1929
 Eva Hildén : A saga de Penedo: a história da Colônia Finlandesa no Brasil. Fotografia Brasileira, Rio de Janeiro 1989 
 Penedo: suomalaiskylä Brasiliassa, toim. Airi-Karina Savelius. Suomi-Brasilia seura ry:n julkaisu. 2. uud. painos Helsinki 2001 
 Penedo: colônia finlandesa no Brasil. Associação Finlândia, cop. Helsinki 2002 
 Petri Hottola : Penedo: suomalaista kulttuuria Brasilian matkailussa.  	Matkailualan verkostoyliopiston julkaisuja, n:o 7. Joensuun yliopisto, matkailualan opetus- ja tutkimuslaitos, Joensuu 2006 

Aiheesta muualla

 Penedon kadotetun paratiisin pelasti turismi Ylen Elävä arkisto:
 Penedo 70 vuotta : suomalainen utopia Brasiliassa 1929–1999, Siirtolaisuusinstituutti 1999 (Doria)
 Sen piti olla paratiisi. Lähes sata vuotta sitten joukko suomalaisia myi omaisuutensa ja seilasi rahtilaivalla Brasiliaan etsimään paratiisia, jonka saarnaaja Toivo Uuskallio oli nähnyt unessaan. Paratiisissa elettäisiin onnellisina alasti ja hedelmiä syöden, Uuskallio maalaili. Se ei mennyt ihan niin. Helsingin Sanomat 13.3.2021, Sara Vainio ja Pauliina Siniauer, teksti, Jenni Toivonen, kuvat ja videot
 Elsa Vähänen : "Lopulta hukkui inspiraatio pulloon". Jääskeläinen maanviljelijä ja taiteilija Toivo Suni lähti 1920-luvulla utopiasiirtolaiseksi Brasilian Penedoon, missä alkoholi koitui monen suomalaisen kohtaloksi. Alkoholi 1/2017
 kotisivu 
 Suomalainen maatila Brasiliassa. Kuvia Fazenda Penedosta, Suomen Kuvalehti, 27.4.1929, nro 17, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Santeri Ivalo : Käynti Penedossa. I, Helsingin Sanomat, 21.05.1930, nro 135, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Santeri Ivalo : Käynti Penedossa. II, Helsingin Sanomat, 22.05.1930, nro 136, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Toivo Uusikallio : Penedo, Brasilian suomalaisten siirtola, Helsingin Sanomat, 20.07.1930, nro 191, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Paratiisillinen Penedo. Suomalaisen siirtokunnan vieraana, Helsingin Sanomat, 5.12.1937, nro 329, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Käynnillä Brasilian suomalaissiirtolassa, Aamulehti, 17.12.1938, nro 340, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Luokka:Rio de Janeiro
Luokka:Utopiat
Luokka:Ulkosuomalaiset yhteisöt