Abdulbaha’

Abdulbaha’ (myös kirjoitusasulla `Abdu’l-Bahá'), alun perin Abbas Efendi, (23. toukokuuta 1844 Teheran, Persia – 28. marraskuuta 1921 Haifa, Mandaatti-Palestiina) oli bahai-uskon perustajaprofeetan Baha’ullahin vanhin poika ja hänen seuraajansa vuodesta 1892. Liikkeen joutuessa vuodesta 1868 alkaen maanpakolaisuuteen, Abdulbaha’ vahvisti ja edisti sen leviämistä Persian lisäksi 23 maahan. Hän kirjoitti bahai-uskon keskeisimpiä teoksia Baha’ullahin ja Shoghi Effendin tekstien rinnalla. Abdulbaha’n vierailut länsimaissa levittivät uskonnon Lähi-idän ulkopuolelle.Dictionary of Beliefs and Religions 1992, s. 2 Samalla hänen kirjoituksensa saivat vaikutteita kristinuskosta ja länsimaisesta humanitaarisuudesta.

 Bahailaisuuden levittäjä länsimaihin 
 Valtataistelu johtajuudesta 
Abdulbaha’n isä Baha’ullah oli ennen kuolemaansa testamentannut hänelle Kitab-i ahd -teoksessa bahai-liikkeen johdon. Vastaavasti Abdulbaha’n vanhempi veli Mirza Muhammad Ali määrättiin hänen seuraajakseen. Baha’ullah kuoli vuonna 1892, mutta suurin osa perheenjäsenistä liittoutui Mirza Muhammad Alin johdolla Abdulbaha’a vastaan. He saivat kannatusta Syyriassa, mutta vahvimmat tukialueet Iranissa ja Yhdysvalloissa jäivät Abdulbaha’n puolelle. Hämeen-Anttila 1999, s. 192

Nuorturkkilaisten vallankumouksen seurauksena jossa syrjäytettiin sulttaani Abd-ul-Hamid II vapautettiin  kaikki poliittiset vangit vuonna 1908. Vapautunut Abdulbaha’ siirtyi Haifaan, matkusti laajalta vuosina 1910–1913 ja palasi Haifaan uuden uskonnon maailmankeskukseen. Samaan aikaan Mirza Muhammad Alin joukkojen kannatus kuihtui. Abdulbaha’n vahva karisma ja haluttomuus sitoutua selkeästi määrättyyn oppiin pitivät liikkeen yhtenäisenä sen leviämisen aikana.

 Oppi yhtenäistyy 
Baha’ullahin ja Abdulbaha’n kirjoitukset levisivät 1890-luvulta lähtien. Varhaiskauden bahailaisuus oli opillisesti baabilaisuuden jatkaja, mutta leviäminen Lähi-idän ulkopuolelle – varsinkin Amerikkaan – muutti bahai-uskoa. Jumalaa ei voinut tuntea suoraan, mutta sen sijaan hänen ilmentymiään olivat olleet profeetat Abraham, Zarathustra, Mooses, Jeesus, Muhammad, Bab ja viimeisenä Baha’ullah. Virallisenkin opin kannalta Jeesus oli eräs tärkeimmistä profeetoista ja hänen odotettiin palaavan viimeisinä päivinä. Abdulbaha’n uskonnollista auktoriteettia lisättiin opilla, jonka mukaan hän oli "Liiton Keskus". Oppi muistutti bahai-uskoa edeltäneen šaikhilaisuuden oppia kätketyn imaamin ainoasta maanpäällisestä edustajasta, ruknista.Hämeen-Anttila 1999, s. 193 

Tällä tavalla liikettä yhtenäistettiin Abdulbaha’n taakse, mikä ei jättänyt tilaa muille johtohahmoille. Luultavasti tämä sai osan hänen kannattajistaan liittymään kilpailevan Mirza Muhammad Alin joukkoihin. Toisena kilpailevana johtohahmona oli syyrialainen entinen kristitty Ibrahmin Khairallah (k. 1929), joka toimi itsenäisenä bahai-johtajana Amerikassa.Hämeen-Anttila 1999, s. 194 Hän loi liikkeelle vahvan kristillisen messiaanisen odotuksen. Vuodesta 1900 lähtien amerikkalaiset bahait suuntasivat katseensa yksinomaan Abdulbaha’an, joka otti etäisyyttä Khairallahin oppeihin.Hämeen-Anttila 1999, s. 199 Abdulbaha’n neutraali asenne uskonnollisissa opeissa loi menestystä Amerikassa ja esti puhtaasti kristittyjä näkemästä liian aikaisin bahai-uskon šiialaiset juuret.Hämeen-Anttila 1999, s. 200 Juuri Amerikassa bahailaisuus saavutti lopullisesti universaalin luonteen.Hämeen-Anttila 1999, s. 201

 Nopea kasvu ja tasaantuminen 
Bahailaisuus sai 1870- ja 1880-luvulla kannatusta myös muidenkin kuin baabilaisten keskuudessa. Liike ei vetänyt puoleensa šiialaista oppineistoa, mutta sen sijaan liike levisi erityisesti kauppiaiden ja sivistyneistön keskuudessa. Bahai-uskon nopeimman kasvun aikana vuodesta 1890 vuoteen 1920 se keräsi käännynnäisiä länsimaista sekä sorrettujen Persian juutalaisten ja zarathustralaisten keskuudesta. Laajeneminen pysähtyi 1920-luvulla, kun Persian yhteiskunta muuttui maalliseksi ja bahai-uskon perinteinen kohderyhmä ei kaivannut enää uutta uskontoa.Hämeen-Anttila 1999, s. 195

 Viimeiset vuodet 
Vankilasta vapautumisensa jälkeen Abdulbaha’ saattoi kiertää vapaasti ympäri maailmaa eikä hänen tarvinnut tyytyä ainoastaan lähettämään valtuuttamiaan persialaisia opettajia. Vuonna 1911 hän kiersi luennoimassa ympäri Eurooppaa ja seuraavana vuonna Amerikassa. Kiertueet toivat runsaasti julkisuutta, mutta niissä ei tuotu esille uusia opillisia asioita.Hämeen-Anttila 1999, s. 202

Abdulbaha’ kuoli 1921. Hän nimitti testamentissaan tyttärenpoikansa Shoghi Effendin liikkeen johtajaksi. Abdulbaha’n testamentti korosti velvollisuutta totella nuorta Shoghia. Abdulbaha’n syrjäytetty veli Mirza Muhammad Ali yritti vielä vedota varhaisempaan Baha’ullahin testamenttiin, jossa johtajuuden olisi kuulunut siirtyä hänelle, mutta asia ei saanut juurikaan kannatusta. Nykyinen bahai-usko perustuu Babin, Baha’ullahin ja Abdulbaha’n teoksiin, joiden tulkitsijana toimii Shoghi Effendi.Hämeen-Anttila 1999, s. 203 Abdulbaha’n hauta sijaitsee Babin hautapyhäkössä Israelin Haifassa.

 Lähteet 



 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Bahai
Luokka:Iranilaiset uskonnolliset johtajat
Luokka:Vuonna 1844 syntyneet
Luokka:Vuonna 1921 kuolleet
Luokka:99.2 Uskontojen ja kirkkokuntien edustajat