Formula 1 -kausi 1982

pienoiskuva|Scuderia Ferrari voitti valmistajien maailmanmestaruuden 126C2:lla. 
Formula 1 -kausi 1982 oli sarjan 33. kausi ja samalla yksi historian erikoisimmista kausista. Kaudella ajettiin 16 osakilpailua, joissa nähtiin 11 eri voittajaa. Mestaruuden vei lopulta vain yhden osakilpailun voittanut Keke Rosberg. Valmistajissa mestariksi palkittiin Ferrari. 

Kauden aikana kuoli kaksi kuljettajaa, joista Ferrarin Gilles Villeneuve kuoli Belgian GP:n aika-ajoissa sattuneessa kolarissa ja nuori tulokaskuljettaja Riccardo Paletti Kanadan osakilpailussa. Lisäksi Didier Pironi kolaroi itsensä hengenvaarallisesti ulos kauden viidenneksi viimeisen osakilpailun, Saksan GP:n, harjoituksissa. Ennen kolarointia Pironi oli MM-sarjan johdossa, mutta onnettomuudesta aiheutuneet jalkamurtumat päättivät hänen kilpauransa.

Yhteenveto
Kausi 1982 oli yksi F1-historian tasaisimpia. 16 osakilpailua sisältäneellä kaudella nähtiin 11 eri osakilpailuvoittajaa: Alain Prost, Niki Lauda, Didier Pironi, John Watson, Riccardo Patrese, Nelson Piquet, René Arnoux, Patrick Tambay, Elio de Angelis, Keke Rosberg ja Michele Alboreto. Voitot jakaantuivat seitsemälle eri tallille: Renault, McLaren, Ferrari, Brabham, Lotus, Williams ja Tyrrell. 

Kausi alkoi Etelä-Afrikan osakilpailulla, missä kuljettajat menivät FISAn ehdottaman uuden superlisenssisäännön vuoksi lakkoon ja he lukittautuivat hotelliin. Osapuolet pääsivät väliaikaiseen sopuun ja kuljettajat osallistuivat kilpailuun. 

Prost voitti kauden alussa kaksi ensimmäistä kilpailua. Kauden toisen kilpailun, Brasilian GP:n, voittoon hän nousi, kun edellä ajaneiden Piquet'n ja Rosbergin suoritukset hylättiin autojen alipainon vuoksi. Huomiota herätti myös Williams-kuljettaja Carlos Reutemannin lopettamispäätös. Williamsin tallipäällikkö Frank Williams palkkasi Rosbergin tallikaveriksi Derek Dalyn, kun edellisellä kaudella ajanut Alan Jones ilmoitti ennen kauden alkua siirtyvänsä muihin sarjoihin. 

Kauden kolmannessa osakilpailussa Long Beachissa paluun F1-sarjaan tehnyt Niki Lauda ajoi McLarenilla voittoon ensi kertaa sitten kauden 1978. Keskeytyksestään huolimatta Prost jatkoi pistejohdossa.

Seuraavassa osakilpailussa San Marinon GP:ssä Imolassa huomiota herättivät eniten FOCA-yhdistykseen kuuluvien tallien Brabhamin, Williamsin, Lotuksen, McLarenin, Ligierin, Arrowsin, Marchin, Fittipaldin, Ensignin ja Theodoren muodostama boikotti FIA:ta kohtaan. Boikotti koski Piquet'n ja Rosbergin hylkäystä Brasilian GP:ssä. Ferrari-kuljettajat Pironi ja Villeneuve ajoivat helppoon kaksoisvoittoon, mutta vastoin tallin tahtoa Pironi ajoi ruutulipulle ennen Villeneuvea. Villeneuve vannoi, ettei enää koskaan puhuisi tallitoverilleen.

Belgian GP:ssä voittoon ajoi McLaren-kuljettaja Watson ohitettuaan viimeisillä kierroksilla pitkään johdossa ajaneen Rosbergin. Eniten huomiota sai kuitenkin Villeneuven kuolema aika-ajoissa tämän törmättyä Jochen Massin Marchiin. Auto lensi ilmaan ja osui keula edellä maahan. Villeneuve irtaantui repeytyneistä turvavöistään, lensi päin verkkoaitaa ja kuoli sairaalassa myöhemmin illalla niskanmurtumaan.

Kauden kuudes osakilpailu Monacon GP sisälsi mielenkiintoiset viimeiset kierrokset. Kolme kierrosta ennen maalia kärjessä ajaneen Prostin auto pyörähti shikaanissa ja hajosi kaiteeseen. Johtoon noussut Patrese pyörähti toiseksi viimeisellä kierroksella Loewsin mutkassa, johon auto sammui. Kärkipaikan ottaneen Pironin autosta loppui polttoaine, samoin kuin hänen jälkeensä kilpailun kärkeen nousseen Andrea de Cesariksen Alfa Romeosta. Patrese onnistui uudelleenkäynnistämään Brabhaminsa ja ajoi voittajana maaliin saaden palkintokorokkeelle rinnalleen kilpailun keskeyttäneet Pironin ja de Cesariksen.

Kauden puolivälissä Watson johti sarjaa 30 pisteellä. Häntä seurasivat Pironi (20), Prost (18) ja Rosberg (16). Pironi onnistui kuitenkin keräämään seuraavista kolmesta kilpailusta peräti 19 pistettä Watsonin jäädessä pisteittä. Watson ja Prost alkoivat pudota mestaruustaistelusta Rosbergin sinnitellessä mukana. Pironin mestaruus näytti melko varmalta ja hänestä olisi voinut tulla ensimmäinen ranskalainen F1-maailmanmestari, kun ero Rosbergiin oli 11 kilpailun jälkeen peräti 16 pistettä.

Kohtalo puuttui kuitenkin jälleen kerran tapahtumien kulkuun. Saksan GP:n vapaissa harjoituksissa satoi kaatamalla, mutta sarjaa johtanut Pironi päätti yrittää vielä yhtä nopeata kierrosta. Hän ei kuitenkaan nähnyt mitään sateen läpi, vaan törmäsi Alain Prostin Renault'hon ja katkaisi jalkansa. Monista leikkauksista ja toimenpiteistä huolimatta Pironi vannoi palaavansa Formula 1:iin, mikä jäi kuitenkin toteutumatta. Ilman tätä onnettomuutta Pironi olisi hyvinkin saattanut voittaa F1-mestaruuden.

Itse kilpailussa Saksan GP:n voittoon ajoi Villeneuvea tuurannut Patrick Tambay. Kilpailun johdossa ollut Nelson Piquet yritti ohittaa kierroksella Eliseo Salazaria, jolloin molempien kisa päättyi kolariin. Piquet'n ja Salazarin välille syntyi tappelu, jonka ratavirkailijat lopulta keskeyttivät.

Pironin onnettomuus antoi neljälle muulle kuljettajalle mahdollisuudet mestaruuteen (Rosberg, Watson, Prost, Lauda). Saksan GP:tä seuranneessa Itävallan GP:ssä Prostin mestaruusmahdollisuudet kariutuivat tekniseen vikaan ja keskeytykseen johtoasemasta viisi kierrosta ennen maaliviivaa. Kilpailun voitolla Prost olisi ollut vahvasti kiinni mestaruudessa. Voittoon ajoi Lotus-kuljettaja de Angelis vain 0,05 sekuntia ennen toiseksi tullutta Rosbergia.

Rosberg näytti lähes ratkaisseen mestaruuden hyväkseen kauden kolmanneksi viimeisessä kilpailussa Sveitsin GP:ssä (joka ajettiin todellisuudessa Ranskan Dijonissa) ajettuaan ensimmäisenä suomalaisena F1-kilpailun voittoon. Hän siirtyi MM-sarjan johtoon kolmen pisteen erolla, kun enää kaksi osakilpailua oli jäljellä. Ainoat uhkaajat olivat Prost, Watson ja Lauda. Pironi puolestaan oli edelleen sairaalassa.

Viimeistä edellisessä kilpailussa Italian GP:ssä Rosbergilla oli mahdollisuus varmistaa mestaruus. Yritys epäonnistui hänen jouduttua käymään varikolla etusiiven hajoamisen vuoksi. Pysähdys vei aikaa lähes kaksi minuuttia, mikä pudotti Rosbergin lopulta kahdeksanneksi. Kilpailussa neljänneksi ajanut Watson piti itsellään vielä mahdollisuuden mestaruuteen.

Watson epäonnistui mestaruudentavoittelussaan Las Vegasin osakilpailussa jäädessään Michele Alboreton taakse toiseksi, Rosbergin sijoituttua viidenneksi. Mestaruus alkoi kallistua Rosbergille jo aika-ajoissa kun Watson ajoi yhdeksänneksi ja Rosberg nousi hänen eteensä kuudenneksi. Paalupaikalta lähtenyt Alboreto ajoi rauhassa maaliin lähes puoli minuuttia ennen Watsonia. Rosberg varmisti maailmanmestaruutensa, ollen näin ensimmäinen suomalainen F1-maailmanmestari.

 Kilpailut 
 Nro Kilpailu Päivämäärä Rata Voittanut kuljettaja Voittanut talli Raportti 1 20px|border Etelä-Afrikan Grand Prix 23. tammikuuta Kyalami  Alain Prost  Renault Raportti 2  Brasilian Grand Prix 21. maaliskuuta Jacarepaguá  Alain Prost  Renault Raportti 3  Länsi-Yhdysvaltain Grand Prix 4. huhtikuuta Long Beach  Niki Lauda  McLaren-Ford Raportti 4  San Marinon Grand Prix 25. huhtikuuta Imola  Didier Pironi  Ferrari Raportti 5  Belgian Grand Prix 9. toukokuuta Zolder  John Watson  McLaren-Ford Raportti 6  Monaco Grand Prix 23. toukokuuta Monaco  Riccardo Patrese  Brabham-Ford Raportti 7  Itä-Yhdysvaltain Grand Prix 6. kesäkuuta Detroit  John Watson  McLaren-Ford Raportti 8  Kanadan Grand Prix 13. kesäkuuta Montréal  Nelson Piquet  Brabham-BMW Raportti 9  Hollannin Grand Prix 3. heinäkuuta Zandvoort  Didier Pironi  Ferrari Raportti 10  Britannian Grand Prix 18. heinäkuuta Brands Hatch  Niki Lauda  McLaren-Ford Raportti 11  Ranskan Grand Prix 25. heinäkuuta Paul Ricard  René Arnoux  Renault Raportti 12  Saksan Grand Prix 8. elokuuta Hockenheimring  Patrick Tambay  Ferrari Raportti 13  Itävallan Grand Prix 15. elokuuta Österreichring  Elio de Angelis  Lotus-Ford Raportti 14  Sveitsin Grand Prix 29. elokuuta Dijon  Keke Rosberg  Williams-Ford Raportti 15  Italian Grand Prix 12. syyskuuta Monza  René Arnoux  Renault Raportti 16  Las Vegasin Grand Prix 25. syyskuuta Las Vegas  Michele Alboreto  Tyrrell-Ford Raportti

MM-pisteet
Kuljettajat
 Sija Kuljettaja RSA20px|border BRA USW SMR BEL MON USE CAN NED GBR FRA GER AUT SUI ITA LVS Pisteet 1  Keke Rosberg 5 DSQ 2 2 Kesk. 4 Kesk. 3 Kesk. 5 3 2 1 8 5 44 2  Didier Pironi 18 6 Kesk. 1 WD 2 3 9 1 2 3 DNS 39 3  John Watson 6 2 6 1 Kesk. 1 3 9 Kesk. Kesk. Kesk. 9 13 4 2 39 4  Alain Prost 1 1 Kesk. Kesk. Kesk. 7 NC Kesk. Kesk. 6 2 Kesk. 8 2 Kesk. 4 34 5  Niki Lauda 4 Kesk. 1 DSQ Kesk. Kesk. Kesk. 4 1 8 5 3 Kesk. Kesk. 30 6  René Arnoux 3 Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. 10 Kesk. Kesk. Kesk. 1 2 Kesk. 16 1 Kesk. 28 7  Patrick Tambay 8 3 4 1 4 Kesk. 2 DNS 25 8  Michele Alboreto 7 4 4 3 Kesk. 10 Kesk. Kesk. 7 Kesk. 6 4 Kesk. 7 5 1 25 9  Elio de Angelis 8 Kesk. 5 4 5 Kesk. 4 Kesk. 4 Kesk. Kesk. 1 6 Kesk. Kesk. 23 10  Riccardo Patrese Kesk. Kesk. 3 Kesk. 1 Kesk. 2 15 Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. 5 Kesk. Kesk. 21 11  Nelson Piquet Kesk. DSQ Kesk. 5 Kesk. DNQ 1 2 Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. 4 Kesk. Kesk. 20 12  Eddie Cheever Kesk. Kesk. Kesk. 3 Kesk. 2 10 DNQ Kesk. 16 Kesk. Kesk. Kesk. 6 3 15 13  Derek Daly 14 Kesk. Kesk. Kesk. 6 5 7 5 5 7 Kesk. Kesk. 9 Kesk. 6 8 14  Nigel Mansell Kesk. 3 7 Kesk. 4 Kesk. Kesk. Kesk. 9 Kesk. 8 7 Kesk. 7 15  Gilles Villeneuve Kesk. Kesk. DSQ 2 DNS 6 16  Carlos Reutemann 2 Kesk. 6 17  Andrea de Cesaris 13 Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. 3 Kesk. 6 Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. 10 10 9 5 18  Jacques Laffite Kesk. Kesk. Kesk. 9 Kesk. 6 Kesk. Kesk. Kesk. 14 Kesk. 3 Kesk. Kesk. Kesk. 5 19  Mario Andretti Kesk. 3 Kesk. 4 20  Jean-Pierre Jarier Kesk. 9 Kesk. 4 Kesk. DNQ Kesk. Kesk. 14 Kesk. Kesk. Kesk. DNQ Kesk. Kesk. DNS 3 21  Marc Surer 7 9 8 5 10 Kesk. 13 6 Kesk. 15 Kesk. 7 3 22  Bruno Giacomelli 11 Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. 11 7 9 5 Kesk. 12 Kesk. 10 2 23  Eliseo Salazar 9 Kesk. Kesk. 5 Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. 13 DNQ Kesk. Kesk. DNQ 14 9 DNQ 2 24  Manfred Winkelhock 10 5 Kesk. DSQ Kesk. Kesk. Kesk. DNQ 12 DNQ 11 Kesk. Kesk. Kesk. DNQ NC 2 25  Mauro Baldi DNQ 10 DNQ Kesk. DNQ Kesk. 8 6 9 Kesk. Kesk. 6 DNQ 12 11 2 26  Chico Serra 17 Kesk. DNQ 6 DNPQ 11 DNQ Kesk. Kesk. 11 7 DNQ 11 DNQ 1 27  Brian Henton DNQ DNQ Kesk. Kesk. Kesk. 8 9 NC Kesk. 8 10 7 Kesk. 11 Kesk. 8 0 28  Jochen Mass 12 8 8 Kesk. DNQ 7 11 Kesk. 10 Kesk. 0 29  Slim Borgudd 16 7 10 0 30  Raul Boesel 15 Kesk. 9 8 DNPQ Kesk. Kesk. Kesk. DNQ DNQ Kesk. DNQ Kesk. DNQ 13 0 31  Roberto Guerrero DNQ DNQ Kesk. DNQ DNQ Kesk. Kesk. DNQ Kesk. DNQ 8 Kesk. Kesk. NC DNS 0 32  Derek Warwick Kesk. DNQ DNQ Kesk. Kesk. DNQ Kesk. Kesk. 15 10 Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. 0 33  Rupert Keegan DNQ Kesk. Kesk. DNQ 12 0 34  Geoff Lees Kesk. 12 0 —  Teo Fabi DNQ DNQ DNQ NC Kesk. DNPQ DNQ Kesk. Kesk. DNQ Kesk. Kesk. Kesk. DNQ 0 —  Riccardo Paletti DNQ DNQ DNQ Kesk. DNPQ DNPQ Kesk. Kesk. 0 —  Tommy Byrne DNQ Kesk. DNQ DNQ Kesk. 0 —  Jan Lammers DNQ DNQ DNQ Kesk. DNQ DNQ 0 —  Emilio de Villota DNPQ DNPQ DNQ DNQ DNPQ 0 —  Roberto Moreno DNQ 0 Sija Kuljettaja RSA20px|border BRA USW SMR BEL MON USE CAN NED GBR FRA GER AUT SUI ITA LVS Pisteet

Valmistajat
 Sija Valmistaja Runko Moottori Pisteet Voitot Palkintosijat Paalupaikat 1  Ferrari 126C2 Ferrari 021 74 3 11 3 2  McLaren-Ford MP4/1B Ford Cosworth DFV 69 4 8 0 3  Renault RE30B Renault-Gordini EF1 62 4 8 10 4  Williams-Ford FW07DFW08 Ford Cosworth DFV 58 1 7 1 5  Lotus-Ford 87B91 Ford Cosworth DFV 30 1 2 0 6  Tyrrell-Ford 011 Ford Cosworth DFV 25 1 2 0 7  Brabham-BMW BT50 BMW M12/13 22 1 2 1 8  Ligier-Matra JS17JS17BJS19 Matra MS81 20 0 4 0 9  Brabham-Ford BT49D Ford Cosworth DFV 19 1 3 0 10  Alfa Romeo 179D182182B Alfa Romeo 1260 7 0 1 1 11  Arrows-Ford A3A4A5 Ford Cosworth DFV 5 0 0 0 12  ATS-Ford D5 Ford Cosworth DFV 4 0 0 0 13  Osella-Ford FA1CFA1D Ford Cosworth DFV 3 0 0 0 14  Fittipaldi-Ford F8DF9 Ford Cosworth DFV 1 0 0 0 15  March-Ford 821 Ford Cosworth DFV 0 0 0 0 16 20px|border Theodore-Ford TY01TY02 Ford Cosworth DFV 0 0 0 0 17  Toleman-Hart TG181CTG183 Hart 415T 0 0 0 0 18  Ensign-Ford N180BN181 Ford Cosworth DFV 0 0 0 0

Lähteet

*