Pirjo Honkasalo

Pirjo Irene Honkasalo (s. 22. helmikuuta 1947 Helsinki) on suomalainen dokumenttielokuvaohjaaja.

Honkasalon näytelmäelokuva Tulennielijä (1998) sai kahdeksan Jussi-palkintoa. Dokumentti Melancholian 3 huonetta (2004) palkittiin parhaan dokumentin Jussi-palkinnolla.

 Kuvaus- ja ohjaustuotanto 
Honkasalo pääsi opiskelemaan Suomen elokuvakouluun (nykyinen Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun Elokuvataiteen ja lavastustaiteen osasto) 17-vuotiaana ja valmistui 21-vuotiaana vuonna 1969. Samana vuonna hän kuvasi ensimmäisen pitkän elokuvansa. Hän opiskeli myös Prahan FAMU-elokuvakoulussa. Toimiessaan assistenttina Templen yliopistossa Philadelphiassa hän opiskeli ohessa muun muassa visuaalista antropologiaa. Vuosina 1973–1974 hän toimi Keski-Suomen läänintaiteilijana.

Honkasalo toimi kuvaajana Sakari Rimmisen Pilvilinnassa (1970) ja Eija-Elina Bergholmin elokuvassa Marja pieni! (1972) sekä apulaisohjaajana Rauni Mollbergin elokuvassa Maa on syntinen laulu (1973). Monivuotinen ohjausyhteistyö Pekka Lehdon kanssa alkoi 45-minuuttisella dokumentilla Ikäluokka vuonna 1976. Sitä seurasi Tampereen elokuvajuhlilla palkittu Vaaran merkki (1978) sekä pitkä elokuva Kainuu 39 (1979), joka oli Jörn Donnerin Ruotsin televisiolle tuottama tilaustyö Suomen talvisodasta. Vuoden 1980 suurponnistus oli Suomen siihen asti kalleimmaksi elokuvaksi muodostunut Algot Untolasta kertova Tulipää. Seuraavan pitkän elokuvan Da Capo (1985) aiheena oli viulun lapsitähti Heimo Haitto. Sen jälkeen Pirjo Honkasalo piti pitkän tauon elokuvista, ja Pekka Lehto jatkoi ohjaustöitä itsenäisesti.

1990-luvun alkupuolella Honkasalo ohjasi Pyhän ja pahan trilogiaksi kutsumansa elokuvasarjan, joihin kuuluvat Mysterion (1991), Tanjuska ja 7 perkelettä (1993) sekä Atman (1996). Kahdessa ensimmäisessä liikutaan virolaisessa nunnaluostarissa, viimeisessä seurataan vaikeavammaisen intialaisen pyhiinvaellusta Ganges-joen latvoille Himalajan vuoristossa. Honkasalon vuonna 1998 valmistunut fiktiivinen näytelmäelokuva Tulennielijä sai osakseen peräti kahdeksan Jussi-palkintoa.

Honkasalon uusin ohjaustyö on Pirkko Saision romaaniin perustuva Betoniyö, joka sai Suomen ensi-iltansa 1. marraskuuta 2013. Elokuvan ensiesitys oli Toronton elokuvajuhlilla syyskuussa 2013. Suomessa se on esitettiin 22. syyskuuta 2013 Rakkautta ja anarkiaa -festivaaleilla.

 Palkinnot ja vastuutehtävät 
Honkasalo on toiminut taiteilijaprofessorina vuosina 2001–2006. 

Vuonna 1998 Honkasalo sai Taiteen keskustoimikunnan ja valtion taidetoimikuntien Suomi-palkinnon (arvoltaan 50 000 markkaa eli noin 8 400 euroa). Vuonna 2004 hänelle myönnettiin Aho & Soldan -elämäntyöpalkinto työstään ohjaaja-kuvaajana. Melancholian 3 huonetta sai Jussi-palkinnot parhaana dokumenttina ja musiikista vuonna 2005. Honkasalo on ollut Taideteollisen korkeakoulun kunniajäsen vuodesta 2006. 

Honkasalo palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 2005. 

Vuonna 2013 Pirjo Honkasalo promovoitiin Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun kunniatohtoriksi. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014.

Honkasalo on Suomen Elokuvaajien Yhdistyksen jäsen.http://www.fscfinland.fi/?main=memberinfo&id=50 Honkasalo on toiminut Suomen elokuvasäätiön hallituksen jäsenenä 1989–1990 ja Audiovisuaalisen kulttuurin edistämiskeskuksen (AVEK) johtokunnan puheenjohtajana 1993–1999.

Hänelle myönnettiin taiteen akateemikon arvonimi vuonna 2020.

 Elokuvia 
 Ikäluokka (yhdessä Pekka Lehdon kanssa) (1976)
 Vaaran merkki (yhdessä Pekka Lehdon kanssa) (1978) 
 Kainuu 39 (yhdessä Pekka Lehdon kanssa) (1979)
 Tulipää (yhdessä Pekka Lehdon kanssa) (1980)
 Yhdeksän tapaa lähestyä Helsinkiä (yhdessä Jörn Donnerin ja Pekka Lehdon kanssa) (1982)
 250 grammaa (yhdessä Pekka Lehdon kanssa) (1983) 
 Da Capo (yhdessä Pekka Lehdon kanssa) (1985)
 Leonardon ikkunat (televisioelokuva) (1986)
 Mysterion (1991)
 Tanjuska ja 7 perkelettä (1993)
 Tallinnan tuhkimo (yhdessä Marja Pensalan kanssa) (1996)
 Atman (1996)
 Tulennielijä (1998)
 Melancholian 3 huonetta (2004)
 ITO - Seitti - Kilvoittelijan päiväkirja (2009)
 Betoniyö (2013)
 Orenda (2025)

 Yksityiselämä 
Honkasalo elää rekisteröidyssä parisuhteessa kirjailija Pirkko Saision kanssa. Honkasalon isä oli vuorineuvos Jorma Honkasalo, joka toimi Outokumpu Oy:n pääjohtajana.Facta 2001, osa 6, p. 166. WSOY 1981. Pirjo Honkasalo on poliitikko Veronika Honkasalon täti.

Lähteet

 Kirjallisuutta 
Hytönen, Jukka: ”Totuus ei löydy kameraa heiluttamalla” – Pirjo Honkasalon haastattelu, Filmihullu 1/1999.

 Aiheesta muualla 


 Pirjo Honkasalo, elokuvaohjaaja. Yle Areena.


Luokka:Suomalaiset dokumenttiohjaajat
Luokka:Pro Finlandia -palkitut
Luokka:Jussi-palkinnon saajat
Luokka:Vuonna 1947 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Akateemikot (Suomi)