Frans Joosef I

Frans Joosef I (, ; 18. elokuuta 1830 Wien, Itävallan keisarikunta – 21. marraskuuta 1916 Wien, Itävalta-Unkari) oli Itävallan keisari sekä Unkarin ja Böömin kuningas vuosina 1848–1916. Frans Joosef on 68 vuoden valtakaudellaan yksi kaikkien aikojen pitkäaikaisimpia eurooppalaisia monarkkeja.

Suku ja koulutus
Frans Joosef oli arkkiherttua Frans Kaarlen (Franz Karl) ja Baijerin prinsessa Sophien vanhin poika. Hän kuului Itävaltaa 1200-luvulta 1900-luvulle hallinneeseen Habsburg-sukuun. Hänellä oli nelivuotiaana kuollut sisar Maria Anna ja kolme veljeä: Ferdinand Maximilian, Meksikon keisari Maksimilian; arkkiherttua Kaarle Ludvig (Karl Ludwig) ja arkkiherttua Ludwig Viktor, jonka kanssa hänellä oli läheisin suhde. 

Frans Joosefin setä oli kehitysvammainen ja lapseton keisari Ferdinand I. Frans Joosefin heikkolahjainen isä luopui vahvatahtoisen puolisonsa vaikutuksesta vaatimuksestaan valtaistuimeen ja Frans Joosef kasvatettiin kruununperijäksi. 13-vuotiaana hän aloitti palveluksensa everstin arvolla Itävallan armeijassa. Hän käytti univormua suurimman osan elämästään. Hän sai syvästi uskonnollisen ja energisen äitinsä suunnitteleman perusteellisen koulutuksen, joka ulottui yhtä lailla mieleen että kehoon ja joka painotti voimakkaasti sotilaallisia puolia. Hän oli ikäisekseen varhaiskypsä, vakavan elämänkatsomuksen kyllästämä, fyysisesti hyvässä kunnossa ja karaistunut.

 Keisari 
Frans Joosef nousi Itävallan keisariksi vain 18-vuotiaana. Euroopan hulluna vuotena 1848 Frans Joosef palveli Italiassa, jossa Lombardia-Venetsia oli kapinoinut Itävaltaa vastaa. Kun kapinointi levisi muualle valtakuntaan, Ferdinand I luopui kruunusta ja Frans Joosef julistettiin keisariksi 2. joulukuuta Olomoucissa. Hänen neuvonantajanaan toimi aluksi Felix zu Schwarzenberg, joka pyrki palauttamaan itsevaltiuden ja suurvalta-aseman. Vuonna 1848 myönnetty perustuslaki kumottiin seuraavana vuonna ja Frans Joosef sai itsevaltiaan aseman vuonna 1852.

Frans Joosefin hallituskauden kymmenen ensimmäisen vuoden aikana, niin sanotun uusabsolutismin aikakaudella, keisari, jota auttoivat sellaiset merkittävät neuvonantajat kuin prinssi Felix zu Schwarzenberg (vuoteen 1852), kreivi Leo von Thun und Hohenstein ja paroni Alexander von Bach, aloitti hyvin henkilökohtaisen hallinnon ottamalla käsiinsä sekä ulkopolitiikan muotoilun että strategiset päätökset. Yhdessä Schwarzenbergin kanssa, josta oli tullut pääministeri ja ulkoministeri vuonna 1848, Frans Joosef ryhtyi laittamaan valtakuntaansa kuntoon.

Frans Joosef solmi 24. huhtikuuta 1854 avioliiton 16-vuotiaan serkkunsa, Baijerin herttuatar Elisabetin eli ”Sisin” kanssa. Frans Joosefin oli ollut tarkoitus avioitua Elisabetin isosiskon Helenen kanssa ja Elisabetin Frans Joosefin veljen Kaarle Ludvigin kanssa, mutta 23-vuotias keisari rakastui Elisabetiin ensi silmäyksellä tavatessaan tämän elokuussa 1853.

1850-luvulla Itävaltaa seurasi sarja vakavia vastoinkäymisiä: Krimin sodan jälkeinen välirikko Venäjän kanssa, Itävallan–Sardinian sota Savoijin kuningassukua ja Napoleon III:ta vastaan. Vuonna 1859 Itävalta menetti Sardinialle Lombardian ja vuonna 1866 Venetsian ja Frans Joosef menetti Lombardia-Venetsian kuninkaan tittelinsä. 1860-luvulla seurasi Preussin–Itävallan sota, jonka vuoksi Itävalta erosi kokonaan Saksan liitosta.

Kaikista mentoreista ​​vanha liittokansleri, ruhtinas Klemens von Metternich, vaikutti todennäköisesti pysyvimmin Frans Joosefiin. Syvempi vaikutus oli kuitenkin hänen puolisollaan, Baijerin herttuatar Elisabetilla.  

pienoiskuva|pysty=1.25|Frans Joosefin ja Elisabetin kruunaus Budapestin Matiaksenkirkossa 8. kesäkuuta 1867, kopio Eduard von Engerth maalauksesta.
Uusabsolutismi epäonnistui, joten vuonna 1861 säädettiin perustuslaki ja vuonna 1867 tehtiin Unkarin kanssa kompromissi, jonka seurauksena Unkari sai samat oikeudet valtakunnassa kuin Itävaltakin. Vuonna 1867 Unkarille myönnettiin autonomia ja Itävallan keisarikunta muuttui Itävalta-Unkarin kaksoismonarkiaksi, jota Frans Joosef hallitsi arvonimellä Itävallan keisari ja Unkarin apostolinen kuningas. Hän oli hallitsijana itsevaltainen ja pyrki pitämään hajanaisen valtakuntansa yhtenäisenä autoritaarisella politiikalla. Frans Joosef ja Elisabet kruunattiin vuonna 1867 Unkarin kuninkaaksi ja kuningattareksi Budapestissa.  

Vuonna 1876 Itävalta miehitti Bosnia ja Hertsegovinan ja vei Venäjältä sen voitot Venäjän–Turkin sodan jälkeen. Vuonna 1879 Itävalta solmi Saksan kanssa sotaliiton (kaksiliitto), johon liittyi myös Italia (kolmiliitto). Bosnia ja Hertsegovinan liittäminen valtakuntaan laukaisi vuonna 1909 kansainvälisen kriisin. 

Valtakunnassa alkoi olla 1880-luvulta lähtien ongelmia slaavien ja italialaisten vaatiessa yhtäläisiä oikeuksia, joita hallitus saksalaisten ja unkarilaisten vastustuksen takia ei antanut. Eteläslaavilaisilla alueilla alkoi suurserbialainen kiihotus, jolle Venäjä antoi tukensa.

 Lapset 
Frans Joosefille ja Elisabetille syntyi neljä lasta:

 arkkiherttuatar Sofia Friederike Dorothea Maria Josefa (1855–1857), kuoli kaksivuotiaana
 arkkiherttuatar Gisela (1856–1932), puoliso Baijerin prinssi Leopold
 arkkiherttua Rudolf (1858–1889), kruununprinssi, puoliso Belgian prinsessa Stephanie
 arkkiherttuatar Marie Valerie (1868–1924), puoliso arkkiherttua Franz Salvator

Henkisesti tasapainoton kruununprinssi Rudolf teki 30. tammikuuta 1889 itsemurhan Mayerlingin metsästysmajassa surmattuaan rakastajattarensa paronitar Maria von Vetseran. Tapausta väitettiin myös turvallisuuspalvelun tai Ranskan järjestämäksi murhaksi. Frans Joosef suhtautui lastensa ja jälkeläistensä avioliittoihin täysin valtapoliittisen edun mukaisesti. Hän paheksui suuresti sekä Rudolfin lesken Stephanien että pojanpoikansa Frans Ferdinandin morganaattisia avioliittoja ja piti näiden traagista kohtaloa rangaistuksena rikkomuksista dynastiaa vastaan. 

 Perintö 
Arkkiherttua Frans Ferdinandin ja hänen puolisonsa Sophie von Chotekin murha Sarajevossa vuonna 1914 johti Itävalta-Unkarin uhkavaatimukseen Serbialle ja edelleen ensimmäiseen maailmansotaan. Aluksi Itävalta piti puoliaan, mutta menetti voimansa aikaisemmin kuin Saksa. Frans Joosef kuoli kesken sodan 86-vuotiaana 21. marraskuuta 1916, ja häntä seurasi valtaistuimelle Itävallan viimeiseksi keisariksi jäänyt Kaarle I. Kaksi vuotta myöhemmin Itävalta-Unkari hajosi. 

 Populaarikulttuurissa 
Frans Joosefin puolison, keisarinna Elisabetin nuoruusvuosiin perustuu löyhästi vuosina 1955–1957 tehty Sissi-elokuvasarja. Sarjassa nuorta Frans Joosefia esittää Karlheinz Böhm.

Vuona 2022 ensi-iltansa saaneessa Netflix-sarjassa nimeltä The Empress Frans Joosefia esittää Philip Froissant.

 Kunnianosoituksia 

 Itävaltaunkarilaiset 

 55x55px Kultaisen taljan ritarikunnan ritari (1848)
 55x55px Maria Teresian sotilasritarikunnan suurristi (1856)
 55x55px Pyhän Tapanin ritarikunnan suurristi (1856)
 55x55px Leopoldin ritarikunnan suurristi (1856)
 55x55px Keisarillinen rautakruunun ritarikunnan 1. luokka (1856)
 55x55px Frans Joosefin ritarikunnan suurristi (1849, perustaja)
 55x55px Elisabetin ritarikunnan suurristi (1898, perustaja)

 Ulkomaalaiset 

 55x55px Uskollisuuden ritarikunnan ritari (Baden)
 55x55px Zähringerin leijonan ritarikunnan suurristi (Baden)
 55x55px Pyhän Hubertin ritarikunnan ritari (Baijeri, 1849)
 55x55px Leopoldin ritarikunnan suurristi (Belgia, 1849)
 55x55px Pyhien Kyrilloksen ja Methodioksen ritarikunnan ritari (Bulgaria)
 55x55px Kamehameha I:n kuninkaallinen ritarikunnan suurristi (Havaiji, 1865)
 55x55px Kalākauan kuninkaallinen ritarikunnan suurristi (Havaiji, 1878)
 55x55px Pyhimmän ilmoituksen ylin ritarikunnan ritari (Italia, 1869)
 55x55px Krysanteemiritarikunnan suurristi (Japani, 1898)
 55x55px Meksikon kotkan keisarillinen ritarikunnan suurristi (Meksiko, 1865)
 55x55px Pyhän Kaarlen ritarikunnan suurristi (Monaco, 1872)
 55x55px Ruhtinas Danilo I:n ritarikunnan suurristi (Montenegron ruhtinaskunta)
 55x55px Vilhelmin sotilasritarikunnan suurristi (Alankomaat, 1849)
 55x55px Kaarle III:n ritarikunnan suurristi (Espanja)
 55x55px Pyhän Yrjön konstantinolaisen ritarikunnan suurristin senaattori (Parma, 1848)
 55x55px Serafiimiritarikunnan ritari (Ruotsi)
 55x55px Norjan leijonan ritarikunnan ritari (Norja, 1904)
 55x55px Pyhän Joosefin ritarikunnan suurristi (Toscana)
 55x55px Pyhän Januariuksen ritarikunnan ritari (Sisilia)
 55x55px Elefanttiritarikunnan ritari (Tanska)
 55x55px Nassaun perheen kultaisen leijonan ritarikunnan ritari (Nassau)
 55x55px Pyhän Yrjön ritarikunnan ritari (Hannover)
 55x55px Guelphin kuningashuoneen ritarikunnan suurristi (Hannover)
 55x55px Mustan kotkan ritarikunta ketjulla (Preussi, 1851)
 55x55px Hohenzollernin perheen ritarikunnan suurristi (Preussi, 1884)
 55x55px Pyhän Andreaksen ritarikunnan ritari (Venäjä, 1845)
 55x55px Pyhän Yrjön ritarikunnan 4. luokka (Venäjä)
 55x55px Sukkanauharitarikunnan ritari (Yhdistynyt kuningaskunta, 1867)
 55x55px Kuninkaallinen viktorialaisketju (Yhdistynyt kuningaskunta, 1904)
 55x55px Württembergin kruunun ritarikunnan suurristi (Württemberg, 1850)
 55x55px Tuoksuruutakruunun ritarikunnan ritari (Saksi, 1847)
 55x55px Saksilais-ernstiläisen suvun ritarikunnan suurristi (Saksin herttuakunnat, 1852)

 Muotokuvia 

 Katso myös 
 Itävallan historia 1815–1918

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Itävallan keisarit
Luokka:Habsburgin hallitsijasuku
Luokka:Itävaltaunkarilaiset poliitikot
Luokka:Unkarin hallitsijat
Luokka:Vuonna 1830 syntyneet
Luokka:Vuonna 1916 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit