NOFX

NOFX on vuonna 1983 perustettu punk-yhtye San Franciscosta, Yhdysvalloista. Yhtye on julkaissut kymmenen studioalbumia ja myynyt maailmanlaajuisesti yli kuusi miljoonaa äänitettä. NOFX on yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä indie-yhtyeistä maailmassa.

Yhtyeen musiikki koostuu monista erilaisista aineksista, kuten melodisesta hardcoresta, skate punkista ja ska-musiikista. Sanoitukset ovat satiirisia ja käsittelevät muun muassa politiikkaa, yhteiskuntaa, erilaisia alakulttuureita, rasismia, musiikkiteollisuutta ja uskontoa.

 Historia 


Alkuajat

Kitaristi Eric Melvin ja rumpali Dillon perustivat NOFX:n vuonna 1983 Los Angelesissa. Kokoonpanoon valittiin myöhemmin Steve Kidwiller sekä False Alarm -yhtyeeseen kuulunut basisti Mike "Fat Mike" Burkett. Mike ja Eric olivat tavanneet muutamaa vuotta aiemmin skeittausharrastuksen parissa. Mike oli kirjoittanut aikaisemmin muutamia kappaleita. Eric puolestaan teki kappaleen nimeltään "Take Part", joka kuulosti huonolta versiolta Monkeesin "Steppin' Stonesta". 

Yhtyeen alkutaival oli vaikeuksien siivittämä. Jo ensimmäisten harjoitusten jälkeen rumpali Dillon erosi yhtyeestä, ja tilalle valittiin Caustic Cause -yhtyeestä Erik Sandin. Steve Kidwiller ei saanut kyytiä harjoituksiin kotoaan Orangen piirikunnasta - NOFX oli neljän hengen yhtye, mutta Steve ei ollut päässyt vielä yksiinkään harjoituksiin.

Melvin ja Burkett viettivät aikaa usein Burkettin luona kuunnellen punk-musiikkia. Melvin keksi nimen NO-FX, joka valittiin yhtyeen nimeksi. Yhtyeen nimi tulee bostonilaisen hardcore-yhtyeen, Negative FX:n, nimestä.

Ensimmäinen esiintyminen

NOFX:n ensimmäinen esiintyminen oli Cathay de Grande -klubilla. Jäsenten ystävien yhtye Justice League esiintyi kyseisessä paikassa, ja NOFX sopi soittavansa ystäviensä soittimilla näiden esiinnyttyä. Mukana oli vain kolme jäsentä - Fat Mike, Melvin ja Sandin. He esittivät neljä kappaletta, jotka olivat itse asiassa ainoat, jotka he tuolloin pystyivät soittamaan. Kidwillerin kuultua muiden esiintyneen ilman häntä hän erosi yhtyeestä.

Ensimmäinen äänite

Vuonna 1983 NOFX äänitti ensimmäisen demonauhansa, jonka tuotti Germs-yhtyeen rumpali Don Bolles. Palkkioksi yhtyeen jäsenet ostivat Bollesin autoon bensiiniä. Fat Mike ja Melvin aikoivat aluksi jakaa laulamisen, mutta koska Melvin osasi juuri ja juuri soittaa kitaraa, Fat Mikestä tuli laulaja. Demon äänitysten jälkeen NOFX alkoi jakaa mainoksia, joissa kehotettiin lähettämään yhtyeelle tyhjä C-kasetti, johon he nauhoittaisivat demon kappaleet.

Kiertueet

NOFX alkoi saada kirjeitä ihailijoiltaan. Eräs mies Boisesta lupasi maksaa 200 Yhdysvaltain dollaria autotalliesiintymisestä. Pojat sopivat esiintymiset myös Ashlandiin, Portlandiin, Renoon ja Oregoniin. Keikkabussina toimi Melvinin vanhempien auto. Matkalla Renoon jäsenet yöpyivät paikallisen tuttavan luona, joka ei sallinut tyttöjen tuomista taloon. Yhtye ei noudattanut sääntöä, minkä seurauksena tuttava suuttui ja heitti yhtyeen aamulla ulos. Boisessa NOFX esiintyi erään Bradin autotallissa. Yleisönä oli paikallisia punkkareita. Illan päätteeksi Brad maksoi jäsenille vain neljäsosan luvatusta esiintymispalkkiosta ja pahoitteli huonoa rahatilannettaan. Kiertue jatkui Portlandissa Satyricon-klubilla. Siellä esiintyi myös Oily Bloodmen, jonka laulajan luona jäsenet yöpyivät.

Ensimmäisen kiertueen viimeinen esiintyminen oli Ashlandissa, missä NOFX soitti Society Threat -nimisen yhtyeen kanssa. Paikalle tulivat lähes kaikki Ashlandin nelisenkymmentä punkkaria. Paluumatkalla yhtye pysähtyi San Franciscossa, jossa poliisi huomautti väärin pysäköidystä autosta – mutta jätti kuitenkin sakottamatta yhtyettä, koska jäsenet olivat ensi kertaa kaupungissa.

Fat Mike varasi koko kesän 1985 täyteen autotalli- ja kellarikeikkoja. Sandin ei päässyt mukaan, koska hän muutti Santa Barbaraan. Hänen paikalleen otettiin paikallinen Scott Sellers. Fat Mike oli ostanut Dodge-pakettiauton, joka hajosi matkan aikana useita kertoja – lähes kaikki koria lukuun ottamatta oli vaihdettava. Auton kylkeen maalattu valtava NOFX-graffiti kiinnitti poliisin huomion ja johti lukuisiin tarkastuksiin matkan aikana. Keikkapaikat eivät olleet häävejä – yhtye soitti muun muassa kellareissa ja vietti yleensä esiintymistä seuranneen viikon järjestäjän luona. Palkkiota yhdestä esiintymisestä maksettiin noin 60 dollaria.

Rumpali Sellers muutti San Diegoon, ja hänen tilalleen valittiin Scott Aldahl 1986. NOFX etsi uuden laulajan ja mukaan tuli tällä kertaa Dave Allen. Tämä kokoonpano pysyi koossa lyhyen ajan, vain noin kaksi viikkoa.

NOFX lähti kiertueelle Entropyn kanssa Lounais-Yhdysvaltoihin. He soittivat muutamia keikkoja myös Scared Straightin ja Grimin kanssa. Nyt mukana oli muun muassa jäsenten tyttöystäviä, yhteensä 12 henkilöä. Uudenvuoden keikalla Dallasissa Melvin ajautui tappeluun erään skinheadin kanssa kesken esiintymisen. Kiertue päättyi ikävään välikohtaukseen.

Kiertueen jälkeen laulaja Allen kuoli autokolarissa oltuaan yhtyeessä vain muutaman kuukauden. Kokoonpano kävi jälleen läpi merkittäviä muutoksia – Fat Mike muutti San Franciscoon opiskelemaan ja Scott Aldahl erosi yhtyeestä. Sandin oli edelleen Santa Barbarassa ja alkoi neuvotella paluustaan NOFX:iin. Lopulta hän muutti takaisin. Fat Mike jatkoi yhtyeessä, mutta yhtye tarvitsi toisen kitaristin. Tehtävään valittiin Dave Casillas, joka oli soittanut ennen yhtyeessä nimeltä Rat Pack sekä joissain Oxnardin alueen kokoonpanoissa. Tällä ryhmällä he tekivät kaksi kiertuetta Yhdysvalloissa ja lähtivät ensimmäiselle Euroopan-kiertueelleen.

Ensimmäinen pitkäsoitto, Liberal Animation nauhoitettiin vuonna 1988 Bad Religion -yhtyeen Brett Gurewitzin kanssa. Dave Casillas oli vielä mukana nauhoituksissa. Vaikka albumin nimi ja jotkut sanoitukset pilkkaavat eläinten oikeuksia ja vegetarismia, Fat Mike sanoo ryhtyneensä kasvissyöjäksi kirjoitettuaan albumin kappaleet. Samalla tehtiin myös versio toisesta albumista S/M Airlinesista, joka oli puolitettu Drowning Rosesin kanssa ja tehty 7”-levylle.

Eurooppaan

NOFX oli Yhdysvaltojen-kiertueella itärannikolla, kun Fat Mike soitti Saksaan keikka-agentille, jonka he olivat tavanneet pari kuukautta aikaisemmin. Agentti oli varannut kiertueen Adolescents-nimiselle yhtyeelle, mutta he peruuttivat viime hetkellä. Vaikka NOFX ei ollut läheskään yhtä suosittu kuin Adolescents, agentti halusi välttämättä mukaan yhdysvaltalaisen yhtyeen, ja NOFX sopi tehtävään mainiosti. Saksalainen Drowning Roses oli myös mukana kiertueella. Juuri ennen kuin yhtye lähti Yhdysvalloista Dave Casillas joutui onnettomuuteen, josta hän selvisi kuitenkin vähillä vammoilla. Vähän ajan päästä hän erosi yhtyeestä motivaatiopulan takia. Hän halusi juhlia ja pitää hauskaa, muttei panostaa musiikkiin vakavasti. Melvinin tuttava Steve Kidwiller palasi kitaristiksi yhtyeeseen. 

Toinen albumi, S/M Airlines, ilmestyi vuonna 1989. Ennen julkaisua NOFX teki kiertueen Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Parin kuukauden kuluttua he lähtivät puolentoista kuukauden ajaksi Eurooppaan esiintymismatkalle.

Vuonna 1991 levytettiin kolmas albumi nimeltä Ribbed. Albumin kansikuvan ideoi Steve Kidwiller. Sen jälkeen NOFX lähti Yhdysvaltojen-kiertueelle ja taas Eurooppaan Bad Religionin, The Leaving Trainsin ja Mudhoneyn kanssa. Kidwiller halusi pitää taukoa yhtyeestä, ja hänen tilalleen otettiin Sandinin ystävä Aaron Abeyta. Hänelle annettiin lempinimi El Hefe, koska hän oli yhtyeen taitavin soittaja. Tästä huolimatta Fat Mike kirjoitti edelleen kaikki vuoden 1992 EP:n, The Longest Linen, sävellykset paitsi rasistisen kappaleen Kill All the White Men.

Kaupallinen läpimurto

Vasta vuonna 1994 Punk in Drublic -albumin ilmestyttyä NOFX teki kaupallisen läpimurron. Albumi myi kultaa, vaikka se sisältää rasistisia viittauksia valkoisia kohtaan, kuten kappale Don't Call Me White. Samalla hetkellä pop-punk oli Offspringin ja Green Dayn valtavan menestyksen vuoksi suositumpaa kuin koskaan. Punk In Drublicia seurasi hivenen rauhallisempi Heavy Petting Zoo, ja vuonna 1997 ilmestyi So Long and Thanks For All the Shoes, jolla NOFX palasi jälleen nopeamman punkmusiikin pariin. Vuonna 1999 yhtye julkaisi albumin nimeltä The Decline, jonka sanoitukset käsittelevät kyynisesti yhteiskunnan ongelmia.

Kokoonpano
'''NOFX–kokoonpanot kronologisesti (1983-) 
 Erik Sandin - rummut
 Eric Melvin - kitara
 Fat Mike - basso, laulu (1985-) 
 Scott Sellers - rummut
 Eric Melvin - kitara
 Fat Mike - basso, laulu (1986) 
 Scott Aldahl - rummut
 Dave Allen - laulu
 Eric Melvin - kitara
 Fat Mike - basso (1986-) 
 Erik Sandin - rummut
 Eric Melvin - kitara
 Fat Mike - basso, laulu
 Dave Casillas - kitara (1989-) 
 Erik Sandin - rummut
 Eric Melvin - kitara
 Fat Mike - basso
 Steve Kidwiller - kitara (1991-) 
 Erik Sandin - rummut
 Eric Melvin - kitara, harmonikka, haitari, laulu
 Fat Mike - basso, laulu
 El Hefe - kitara, trumpetti, laulu

Viimeisin kokoonpano
 Erik Sandin - rummut
 Eric Melvin - kitara, harmonikka, haitari, laulu
 Fat Mike - basso, laulu
 El Hefe - kitara, trumpetti, laulu

Entiset
 Steve Kidwiller - kitara
 Dave Casillas - kitara
 Scott Aldahl - rummut
 Dave Allen - laulu
Scott Sellers - rummut

Diskografia

Studioalbumit
 Liberal Animation - 1988 (uusiojulkaisu CD:llä 1991)
 S&M Airlines - 1989
 Ribbed - 1991
 White Trash, Two Heebs And A Bean - 1992
 Punk In Drublic - 1994
 Heavy Petting Zoo - 1996
 So Long And Thanks For All The Shoes - 1997
 Pump Up The Valuum - 2000
 War On Errorism - 2003
 Wolves In Wolves' Clothing - 2006
 Coaster - 2009
 Self Entitled (11. syyskuuta 2012)http://www.fatwreck.com/news/detail/494
 First Ditch Effort (2016)
 Single Album - 2021
 Double Album - 2022

Livealbumit
 I Heard They Suck Live!! - 1995
 They've Actually Gotten Worse Live! - 2007

EP:t
 NOFX - 1985
 So What If We're On Mystic - 1986
 The P.M.R.C. Can Suck On This! - 1987
 Split with Drowning Roses - 1988
 The Longest Line - 1992
 Liza And Louise - 1992
 Don't Call Me WHite - 1994
 Leave It Alone - 1995
 HOFX - 1995
 Fuck The Kids - 1996
 All Of Me - 1996
 The Decline - 1999
 Timmy The Turtle - 1999
 Louise And Liza - 1999
 Bottles To The Ground - 2000
 Pods And Gods - 2000
 Fat Club 7 - 2001
 Surfer - 2001
 Regaining Unconsciousness - 2003
 13 Stitches - 2003
 7" of the Month Club - 2005/2006
 Never Trust A Hippy - 2006
 Cokie The Clown - 2009
 Hardcore - 2011

Kokoelmat
 Maximum Rocknroll - 1992
 45 Or 46 Songs That Weren't Good Enough To Go On Our Other Records - 2002, tuplalevy
 22 Songs That Weren't Good Enough To Go On Our Other Records - 2002, rajoitettu julkaisu keltaisella vinyylillä
 The Greatest Songs Ever Written (By Us!) - 2004
 The Longest EP - 2010

Splitit
 Drowning Roses/NOFX Split - 1988
 BYO Split Series, Vol. 3 (split Rancid) - 2002

Katso myös

 NOFX:n viralliset sivut

 Lähteet 

Luokka:Yhdysvaltalaiset punkyhtyeet
Luokka:Skate punk -yhtyeet