Leppäpirkot

Leppäpirkot eli leppäkertut (Coccinellidae) on kovakuoriaisheimo, johon kuuluu seitsemän alaheimoa ja noin 6 000 lajia. Leppäpirkkoja elää monenlaisissa ympäristöissä ja eri ilmastovyöhykkeillä.

Leppäpirkot ovat puolipallon muotoisia ja hidasliikkeisiä, yleensä alle 10 millimetrin pituisia. Niiden peitinsiivet ovat usein pilkulliset, ja pilkkujen määrä sekä peitinsiipien ja pilkkujen väritys vaihtelevat lajikohtaisesti. Monet lajit syövät kirvoja.

 Etymologia 
Leppäpirkon nimi tulee vanhasta itämerensuomalaisesta sanasta leppä, joka tarkoitti verta. s. 38. Nimi viittaa tunnetuimpien lajien oranssinpunaiseen väriin. Myös leppäpirkkojen heimon tieteellinen nimi Coccinellidae viittaa oranssinpunaiseen väriin.Karjalainen 2020, s. 12–13. Nimen loppuosa -pirkko tulee Pyhän Birgitan mukaan.Karjalainen 2020, s. 20.

 Koko 
Maailman suurimmat leppäpirkot kuuluvat Megalocaria-sukuun ja ovat 18 millimetrin pituisia. Suomen suurin laji on isopirkko, jonka pituus on noin 10 millimetriä. Maailman pienimmät leppäpirkot ovat 0,8 millimetrin mittaisia.Karjalainen 2020, s. 16. Naaraat ovat koiraita suurempia.

 Anatomia ja väritys 
Leppäpirkolla on kupera selkäpuoli ja litteä vatsapuoli. Pää on osittain etuselän alla. Päässä on suurehkot verkkosilmät ja lyhyehköt tuntosarvet, joissa on usein 11 jaoketta. Peitinsiipien alla on laskostettuina takasiivet, joita kutsutaan lenninsiiviksi. Lyhyet raajat soveltuvat juoksemiseen.Karjalainen 2020, s. 58.

Leppäpirkkoja on monenvärisiä, ja myös saman lajin yksilöt voivat olla erivärisiä. Tavallisimpia pohjavärejä ovat oranssinpunainen ja musta.Karjalainen 2020, s. 60–61. 

Leppäpirkot voidaan jakaa ulkonäöltään kahteen ryhmään. Alaheimojen Chilocorinae, Coccinellinae ja Epilachninae lajit ovat yleensä yli 3 millimetriä pitkiä, ja ne ovat useimmiten sileitä, karvattomia ja kirkaan värisiä. Niitä värittävät myös erilaiset täplät ja raidat. Sen sijaan alaheimon Coccidulinae lajit ovat huomaamattomia ja korkeintaan 3 millimetriä pitkiä. Mustissa tai punaruskeissa Coccidulinae-lajeissa ei yleensä näy selviä täpliä, ja ne ovat lisäksi usein karvaisia.

 Elinympäristöt 
Leppäpirkkoja elää monenlaisissa ympäristöissä metsistä kosteisiin paikkoihin, kuten soihin ja rantoihin, ja niityistä tuntureihin. Jotkin lajit elävät puissa, toiset aluskasvillisuudessa, jotkin molemmissa. Jotkin lajit vaativat havupuun, jotkin lehtipuun. Seitsenpistepirkko kykenee elämään monenlaisissa elinympäristöissä.Karjalainen 2020, s. 44–45.

 Elämänkaari 

Leppäpirkot lisääntyvät silloin, kun ruokaa on saatavilla. Se tapahtuu myöhäiskeväällä ja alkukesällä niillä seuduilla, joilla on kesän ja talven vaihtelu. Joissain ilmastoissa lisääntyminen jatkuu kesän läpi, jolloin syntyy useita sukupolvia. Jos kesä on kuuma, jotkin lajit pitävät tauon ja jatkavat lisääntymistä vasta syksyllä. Jos vuodenaikoja määrittää sateisuus, lisääntyminen alkaa sadekauden alussa, kun ruokaa on saatavilla.

Leppäpirkko kehittyy munasta aikuiseksi toukkavaiheen ja kotelovaiheen kautta. Naaras munii 0,4–2 millimetrin pituiset, yleensä keltaiset munansa johonkin kasviin, usein lehden alapinnalle. Leppäpirkkojen munat näyttävät hieman venytetyiltä.

Joidenkin lajien toukkia suojaa vahamainen erite. Toukat kuoriutuvat viikon kuluttua ja syövät munankuorensa. Toukka luo nahkansa kolme kertaa ja kasvaa satakertaiseksi alkuperäisestä koostaan. Täysikasvuisena toukka kiinnittyy kasviin takaruumiinsa kärjellä ja nostaa selkänsä koholleen. Vuorokauden kuluttua se työntyy ulos nahastaan ja siirtyy kotelovaiheeseen.Karjalainen 2020, s. 28. Kotelon suojana ei ole kotelokoppaa. Kotelovaihe kestää noin viikon, mutta kylmässä se voi kestää useitakin viikkoja.Karjalainen 2020, s. 37.

Kesällä kotelosta kuoriutuneet aikuiset leppäpirkot talvehtivat ja elävät seuraavaan kevääseen tai kesään.Karjalainen 2020, s. 19. Tunnetaan myös joitain tapauksia, joissa aikuinen on talvehtinut kahdesti. Keski-Euroopassa joidenkin lajien on todettu talvehtineen myös munana tai toukkana. Leppäpirkot talvehtivat usein karikkeessa, heinätupoissa tai kaarnan raoissa. Leppäpirkkoja voi löytää talvella myös ikkunoiden välistä. Jotkin lajit, kuten seitsenpistepirkko, talvehtivat ryhmissä.Karjalainen 2020, s.  41.

 Vaeltaminen 
Leppäpirkot lähtevät joskus vaeltamaan suurina joukkoina esimerkiksi kun lämpötila on riittävän korkea tai kun kirvat ovat ehtyneet. Vaeltavat leppäpirkot lentävät 150–500 metrin korkeudella noin 30 kilometrin tuntinopeudella. Vaeltavien leppäpirkkojen suuria rykelmiä voi löytää rantavesistä ja rannoilta.Karjalainen 2020, s. 50.

 Ravinto 
Monet leppäpirkot syövät kirvoja niin aikuisena kuin toukkanakin. Leppäpirkkoja hyödynnetäänkin etenkin kilpikirvojen torjunnassa. Jotkin lajit syövät muutakin ruokaa, kuten punkkeja, siitepölyä, mettä, kasveja tai härmäsieniä. Jotkin lajit eivät syö kirvoja lainkaan. Paistepirkko ja ahdepirkko käyttävät muurahaisia hyväkseen saadakseen kirvoja.Karjalainen 2020, s. 48–49. Niukkoina aikoina leppäpirkot voivat olla kannibalistisia.

 Viholliset 
Jotkin linnut, kuten räystäspääsky ja pikkuvarpunen, syövät leppäpirkkoja muun ravinnon ohella. Sudenkorennot, hämähäkit, petokärpäset ja petoluteet voivat saalistaa leppäpirkkoja, mutta muilta hyönteisiltä leppäpirkkoja suojaa niiden kova kuori.Karjalainen 2020, s. 54. Häirittynä leppäpirkot erittävät jalkojensa hajurauhasista keltaista nestettä, hemolymfaa. Sen uskotaan olevan puolustustapa vihollisia vastaan, sillä se haisee pahalle ja on joillakin lajeilla myrkyllistä. Seitsenpistepirkon myrkky on hengenvaarallista ainakin sinitiaiselle.

Yli sadan pistäis- ja kaksisiipislajin tiedetään loisivan leppäpirkoissa. Eräs Suomessakin esiintyvä vainopistiäisiin (Braconidae) kuuluva loinen Dinocampus coccinellae tekee leppäpirkosta zombin munimalla aikuiseen leppäpirkkoun viruksen, joka saa leppäpirkon käyttäytymään oudosti: se muuttaa leppäpirkkoja isännikseen, jotka saattavat myöhemmin toimia myös pistiäisen kasvavien toukkien aggressiivisina puolustajina.

Leppäpirkkoja voivat vaivata myös punkit, loissienet ja jotkin bakteerit.Karjalainen 2020, s. 54, 57.

 Taksonomia 
Leppäpirkkoja tunnetaan koko maailmasta noin 6 000 lajia. Euroopassa niitä esiintyy noin 260 ja Suomessa 64. Suomen lajit jaetaan 28 sukuun ja viiteen alaheimoon.Karjalainen 2020, s. 24.

Leppäpirkkojen alaheimot ovat:
 Chilocorinae
 Coccidulinae
 Coccinellinae
 Epilachninae
 Hyperaspidinae
 Scymninae
 Sticholotidinae

Leppäpirkkojen luokittelussa on päädytty vakioimaan lajin tieteellisen nimen pääteosaa leppäpirkkolajin ulkonäön mukaan. Tämä tehdään peitinsiipien pohjavärin ja pilkkujen värin mukaan siten, että punctata-päätteisillä leppäpirkkolajeilla on tummat pilkut vaalealla pohjalla ja jos lajilla on tummempi pohja ja vaaleammat pilkut, lajinimen loppuosassa ovat guttata tai pustulata.Åke Sandhall ja Carl H. Lidroth, "Kovakuoriaiset".

Suomessa yleisiä lajeja:

 Kulttuurissa 
Seitsenpistepirkko valittiin vuonna 1996 Suomen kansallishyönteiseksi. Kaksipistepirkko on Latvian kansallishyönteinen. Suomen puolueista RKP on käyttänyt leppäpirkkoa tunnuksenaan.Karjalainen 2020, s. 23.

Leppäpirkkoja on osassa Suomea kutsuttu myös ukonlehmiksi ennen 1800-lukua, jolloin niiden on uskottu toimivan ilmojen ennustajana. Myös nimitystä ukonlammas on käytetty nykyisen Venäjän Karjalan alueella niin leppäpirkoista kuin lehtokurpistakin.

Leppäpirkosta kertovat muun muassa lastenlaulu ”Lennä, lennä, leppäkerttu” ja XTC-yhtyeen popkappale ”Ladybird”. 22-Pistepirkko-yhtye on saanut nimensä leppäpirkon mukaan.

Leppäpirkon englannin- ja saksankieliset nimet ladybug ja Marienkäfer viittaavat Neitsyt Mariaan. Seitsenpistepirkon seitsemää pistettä on pidetty Marian seitsemän surun symbolina. Samaan perinteeseen liittyy ruotsinkielinen nimi nyckelpiga: Neitsyt Marian on uskottu pitävän taivaan portin avainta hallussaan, vaikka Raamattu ei niin kerrokaan. Pakanuuden aikana yksi monista leppäpirkon nimistä oli Freyafugl, mikä liittyy hedelmällisyyden jumalatar Freijaan.

 Lähteet 


 Viitteet 

 Aiheesta muualla 
 Leppikset.fi – Sami Karjalaisen kuvat Suomessa esiintyvistä leppäkertuista
 Suomen leppakertut 
 Tuomo Virtanen: Kuvia leppäpirkoista
 BugGuide: Family Coccinellidae 
 ITIS: Coccinellidae 

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit