Viljami Kalliokoski

Viljami Kalliokoski (15. toukokuuta 1894 Halsua – 20. tammikuuta 1978 Kokkola) oli suomalainen poliitikko, maanviljelijä ja maanviljelysneuvos. Hän on Suomen historian kuudenneksi pitkäaikaisin kansanedustaja 1922–1945 ja 1948–1962, minä aikana hän istui yhteensä 41 valtiopäivät. Hän oli apulaismaatalousministeri ja maatalousministeri kahdeksassa hallituksessa vuosina 1936–1937, 1940–1944 ja 1954–1956. Puoluekannaltaan hän oli maalaisliittolainen. 

Kalliokoski oli myös muun muassa eduskunnan suuren valiokunnan puheenjohtaja 1931–1938, eduskunnan 1. varapuhemies 1938–1940 ja 1950–1954. Lisäksi hän toimi Maalaisliiton puheenjohtajana sotien aikaan, vuosina 1940–1945. Sanomalehti Keskipohjanmaan päätoimittaja hän oli 1930–1938 ja Pellervo-Seuran toimitusjohtaja 1945–1949. Hänellä oli lukuisia luottamustehtäviä erityisesti maatalouden, osuustoiminnan ja kirkon piirissä.

Viljami Kalliokoski oli naimisissa vuodesta 1917 alkaen Hilja Sofia Kalliokosken (o.s. Kujala) kanssa. He saivat yhdessä kuusi lasta, joista poika Matti Kalliokoski kaatui Kannaksella puna-armeijan suurhyökkäyksessä 18. kesäkuuta 1944. Kalliokoski sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1949.

 Poliittinen ura 
Kalliokoski oli kasvanut Santeri Alkion esikuvan ja nuorisoseuratoiminnan kautta yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen. Kansanedustajauransa alkuvuosina hänet tunnettiin puolueensa sosiaaliradikaaleihin kuuluvana ja oikeistoradikalismin tiukkana vastustajana. Kalliokoski oli puolueessaan ensimmäisiä Lapuan liikkeen julkisia vastustajia. Hänen muiluttamistaan suunniteltiin kesällä 1930, mutta hanke kompastui amatöörimäiseen toteutukseen. Kalliokoski oli myös puolueessaan aktiivisimpia pula-ajan talousongelmien esiintuojia, joten hän ei monen puoluetoverinsa tavoin joutunut kärsimään pulan aiheuttamasta tyytymättömyydestä. Hänen poikkeuksellisen suosionsa äänestäjien keskuudessa näkyi vuoden 1936 eduskuntavaaleissa, jolloin maalaisliitto sai Kalliokosken kotikunnassa Halsualla historiansa parhaan tuloksen: 91,2 prosenttia äänistä. Lähes kaikki äänet annettiin Kalliokoskelle. Sen sijaan lain kumoamiseen johtanut kieltolakikansanäänestys oli Kalliokoskelle pettymys, sillä hän kannatti kieltolakia sen loppuun saakka.

Sota-aikana hänen vastuulleen hallituksessa kuuluivat asutusasiat sekä elintarviketuotanto. Välirauhan aikana hän ministerinä vastasi siirtoväen asuttamisesta muualle Suomeen sekä jatkosodan aikana takaisin vallattujen alueiden jälleenasuttamisesta. Syksyllä 1944 hänen johdollaan linjattiin vielä kolmas asutusurakka alueluovutusten takia. Myös elintarviketuotannossa sotavuodet olivat dramaattisia, sillä nälänhädän uhka Suomessa oli todellinen sekä keväällä 1942 että 1944.
Kalliokoski ei kuulunut hallituksen sisärenkaaseen, joka käsitteli ulkopoliittisia linjauksia. Siitä huolimatta sodan loppuvaiheissa Kalliokoskea vastustaneen maalaisliiton opposition keulahahmoksi nousi ulkopoliittisiin erimielisyyksiin vedonnut Urho Kekkonen. Kalliokoski kuului ns. vanhoihin kasvoihin, joiden ei sallittu asettua ehdolle enää eduskuntavaaleissa 1945. Kalliokosken ja Kekkosen kärjistynyt vastakkainasettelu johti Kalliokosken eroamiseen maalaisliiton johdosta kesken dramaattisen puoluekokouksen kesäkuussa 1945. Eronsa jälkeen Kalliokoski välttyi häntä uhanneelta syytteeltä sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä. Hän oli puolueensa sisällä Kekkosen vastaehdokkaana valittaessa maalaisliiton presidenttiehdokasta vuoden 1956 vaaleihin. Vuorostaan puolueensa sisällä oppositioon jäänyt Kalliokoski teki paluun eduskuntaan vuoden 1948 vaaleissa ja jatkoi kansanedustajana vuoteen 1962 saakka. Kalliokoski tunnettiin myös taidokkaana puhujana, jonka puheiden määrän on yli kuusi vuosikymmentä kestäneen julkisen uran aikana arvioitu nousseen viiden ja kymmenen tuhannen väliin.

Kirkollinen toiminta
Kalliokoski toimi monissa kirkollisissa luottamustehtävissä. Hänet valittiin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkohallituksen jäseneksi vuonna 1944. Tuolloin sodan jälkeen hänen asiantuntemustaan tarvittiin erityisesti maanlunastuskysymyksiin, siirtoväkeen ja siirtoseurakuntiin liittyvissä asioissa. Hänen kautensa kirkkohallituksessa kesti 25 vuotta. Hän toimi myös laajennetun piispainkokouksen jäsenenä.

Vuonna 1963 Kalliokoski valittiin kirkolliskokouksen jäseneksi ja saman tien varapuheenjohtajaksi. Näin hänestä tuli siihen asti korkeimpaan asemaan noussut maallikko evankelis-luterilaisessa kirkossa.Aspfors 1997, s. 229. Kirkolliskokouksen jäsenenä hän pyrki turvaamaan pienten ja syrjäisten seurakuntien toimintamahdollisuudet.Aspfors 1997, s. 279. Kun uusimuotoinen kirkolliskokous aloitti toimintansa vuonna 1974, Kalliokoski valittiin edelleen varapuheenjohtajaksi kaudelle 1974–1977. Pitkäaikaisen eduskuntakokemuksensa myötä hänellä oli merkittävä osa, kun uudistetun kirkolliskokouksen työjärjestystä ja käytäntöjä muotoiltiin. Kalliokoski toimi myös evankelisen herätysliikkeen järjestötehtävissä.

Lähteet

Kirjallisuutta




Aiheesta muualla
 Keskustahistoria

 Finlandia-katsaus 43 - alkaa 4.50 min filmin alusta - kuvattu syyskesällä 1944

Luokka:Maanviljelysneuvokset
Luokka:Kansanedustajat
Luokka:Suomen Keskustan poliitikot
Luokka:Maalaisliiton puheenjohtajat
Luokka:Suomen maatalousministerit
Luokka:Halsuan kunnanvaltuutetut
Luokka:Vaasan läänin pohjoinen vaalipiiri
Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokousedustajat
Luokka:Vuonna 1894 syntyneet
Luokka:Vuonna 1978 kuolleet