Variksenmarja

Variksenmarja eli mustavariksenmarja (Empetrum nigrum), jota kutsutaan myös kaarnikaksi, on matala ainavihanta varpukasvi, joka kuuluu kanervakasvien (Ericaceae) heimoon. Sitä käytetään ravinnoksi etenkin Pohjois-Suomessa. Variksenmarjasta on olemassa kaksi eri alalajia, joista pohjanvariksenmarja (Empetrum nigrum subsp. hermaphroditum) on yleisempi Suomen pohjoisosissa ja etelänvariksenmarja eli variksenmarja (Empetrum nigrum subsp. nigrum) puolestaan etelämpänä.

 Ulkonäkö ja koko 
Variksenmarjalla on tiheä versosto, ja neulasmaiset reunoilta kiertyneet pienet lehdet sietävät kuivuutta ja selviävät talvesta vähäisenkin lumipeitteen turvin paleltumatta. Lehtihankoihin muodostuvat vaaleanpunaiset pienet kukat, joista kehittyvät kiiltävän mustat mehevät luumarjat. Marjojen keskusta on painunut sisäänpäin. Tuulipölytteisyys varmistaa lähes säännöllisen runsaan sadon joka vuosi.

Pohjanvariksenmarja on tavallisimmin yksikotinen (heteet ja emit ovat samassa kasvissa), ja sen tunnistaakin siitä, että marjojen tyvellä on kuihtuneiden heteiden jäänteitä. Se marjoo runsaammin kuin eteläisempi kaksikotinen lajitoverinsa, jolla vain emiyksilöt tuottavat marjoja. 

 Levinneisyys 
Laji on yleinen koko pohjoisella pallonpuoliskolla, niin Euraasiassa kuin Pohjois-Amerikassa. Hyvin yleinen myös koko Suomessa.

 Kasvuympäristö 
Variksenmarja kasvaa sekä kankailla että rämeillä koko Suomessa. Lapissa se kasvaa myös tuoreissa ja lehtomaisissa metsissä sekä tuntureilla.

 Käyttö ravintona 
pienoiskuva|Variksenmarjan keräämistä poimurilla.
Variksenmarjan maku on mieto, eikä siitä saada paljoa mehua, mutta yhdessä mustikan, juolukan tai mustaherukan kanssa se sopii hyvin mehuihin, marjaviineihin, marmeladeihin ja muihin marjaruokiin.  Variksenmarja sisältää runsaasti vitamiineja ja kuituja, ja sen kokonaisflavonoidimäärä on suurempi kuin millään muulla kotimaisella marjallamme. Pohjoisen kansoille variksenmarja on ollut kautta aikojen tärkeä C-vitamiinin (11 mg/100 g) lähde ja mauste.

Nimestä huolimatta varis ei syö variksenmarjoja, mutta kanalinnuille marjat kyllä kelpaavat.

 Muu käyttö 
Variksenmarjan varvuista on perinteisesti tehty luutia, joita kutsutaan nimillä kraakuvartine luuta tai juuriluuta. Variksenmarjan varvut ovat koivuvarpuja ohuempia ja joustavampia, joten niistä tehdyllä luudalla on lakaistu mielellään etenkin sisätiloja. Varvuista voi tehdä myös pienempiä harjoja, kuten patahuiskuja.

Marjoista saadaan violettia väriä lankojen värjäykseen.

 Kansanomaisia nimiä 
Variksenmarjalla on paljon kansanomaisia nimiä. Etenkin Länsi-Lapissa se tunnetaan kaarnikkana. Lounais-Suomessa sen nimiä ovat kraakku, kraakunmarja ja kraakunvarsi. Sekä Itä- että Länsi-Suomesta tunnetaan nimitys harakanmarja.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Variksenmarja (Empetrum nigrum)
 Kasviatlas: Variksenmarjan eli mustavariksenmarjan levinneisyys Suomessa.
 LuontoPortti: Variksenmarja (Empetrum nigrum)
 Pohjolan kasvien pauloissa: Empetrum nigrum subsp. nigrum - (musta)variksenmarja subsp. etelänvariksenmarja
 Suomen Lajitietokeskus: Variksenmarja (mustavariksenmarja) (Empetrum nigrum)

Luokka:Variksenmarjat
Luokka:Marjat
Luokka:Ihmisravinnoksi käytetyt kasvit
Luokka:Värikasvit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit