Armo (kristinusko)

Armo () on kristinuskon peruskäsitteitä. Se merkitsee anteeksiantamista tai muuta hyvyyttä. Kristinuskon mukaan Jumala antaa ihmiselle armon, joka tarkoittaa useinkin pahojen tekojen eli syntien antamista anteeksi ja sitä, että sielu pelastuu kuoltuaan kadotukselta tai ikuiselta tuskalta. Kristillinen perinne tuntee monia Jumalan armon määritelmiä. Erilaiset määritelmät aiheuttavat helposti käsitteellisiä sekaannuksia ja teologisia väärinkäsityksiä. Armo määritellään kirkon piirissä usein Jumalan rakkaudeksi ja hyvyydeksi.

Eräs armon määritelmä on, että se on Jumalan ansaitsematon suosio, joka ei riipu sen saajasta mitenkään. Roomalaiskirjeen mukaan armo ja teko ovat toisensa pois sulkevia asioita suhteessa ihmisen pelastukseen. Efesolaiskirjeen mukaan ihminen pelastuu armosta, uskon kautta, ei tekojen kautta.

Armo ilmenee monella eri tavalla kristinuskossa. Jumalan rakkaus ja hyvyys näkyy yhteytenä ihmiskuntaan (interaktiivinen tai profeetallinen armo), syntien anteeksiantamisena (juridinen armo), eettisten ohjeiden opettamisena (pedagoginen armo), olemassaolon ja elämänkatsomuksen avartajana (eksistentialistinen armo) sekä kuoleman voittamisena (viktoriaaninen armo).

 Katso myös 
 Predestinaatio
 Sola gratia

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Armo. Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
 Sormunen, Eino: Jumalan armo: Dogmihistoriallinen tutkimus, osa 1. Skolastiikan rappeutumisaikaan asti. Väitöskirja. Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 1932. Osa 2. Luther. Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 1934.

Luokka:Kristilliset käsitteet
Luokka:Kristillinen teologia
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit