Marc-Antoine Charpentier

Marc-Antoine Charpentier (1643 lähellä Pariisia tai Pariisissa – 24. helmikuuta 1704 Pariisi, Ranskan kuningaskunta) oli ranskalainen barokin aikakauden säveltäjä. Hän oli aikakautensa merkittävin ranskalainen säveltäjä ja tuli tunnetuksi nimenomaan oratorioistaan. 

 Suku ja koulutus 
Hänen isänsä oli kirjurimestari, jolla oli suhteita Pariisin parlamentin vaikutusvaltaisiin sukuihin, ja poika sai erinomaisen koulutuksen todennäköisesti jesuiittojen pitämässä oppilaitoksessa. Marc-Antoine kirjoittautui 18-vuotiaana oikeustieteen oppilaitokseen, mutta jätti opintonsa kesken yhden lukukauden jälkeen. Hän opiskeli noin vuodesta 1667 lähtien Roomassa todennäköisesti Giacomo Carissimin johdolla.  

 Musiikki-ura 
Palattuaan Ranskaan noin kolme vuotta myöhemmin hänestä tuli dauphinin eli Ranskan kruununprinssi Louis’n kapellimestari, mutta menetti tämän tehtävän Jean-Baptiste Lullyn vaikutuksesta. Hän sävelsi musiikin Molièren Pakkoavioliiton uuteen versioon (ensiesitys 1672) ja teki jälleen yhteistyötä hänen kanssa näytelmässä Luulosairas (1673). Molièren kuoleman jälkeen Charpentier jatkoi työskentelyä Théâtre Français’ssa vuoteen 1685 asti. 

Hän sävelsi suurimman näyttämöteoksensa Médée Thomas Corneillen tekstiin vuonna 1693. Ehkä vuosina 1670–1688 hänen suojelijanaan oli Guisen herttuatar Marie de Lorraine, joka tunnettiin nimellä Mademoiselle de Guise, ja vuodesta 1679 lähtien hän sävelsi musiikkia dauphinin kappelille (Lully kuoli vuonna 1687). Vuonna 1692 hänestä tuli Orléansin herttua Philippe I:n sävellyksenopettaja ja vuonna 1698 hänestä tuli Pariisin Sainte-Chapellen musiikkinjohtaja. 

 Tuotanto 
Charpentier sävelsi muun muassa oratorioita, messuja ja oopperoita. Pariisin jesuiittayhteisölle kirjoittamissaan pyhissä tragedioissa Charpentier vakiinnutti oratoriokulttuurin Ranskassa. Oratorioissa, kuten Filius prodigus (Tuhlaajapoika), Sacrificium Abrami ja mestariteoksessaan Le Reniement de saint Pierre (Pietarin kieltäminen), hän yhdistää onnistuneesti italialaisen Carissimin tyylin alkuperäiseen ranskalaiseen tyyliinsä. Hänen teoksilleen on ominaista lyyrisyys, taitava polyfonia ja harmonisten voimavarojen herkkä käyttö. Oratorioidensa ja näyttämöteostensa (16 oopperaa, useita pastoraaleja) lisäksi Charpentier sävelsi 12 messua, monimutkaisia ​​motetteja kuoroineen, sooloineen ja orkestereineen dauphinin kappelille, Te Deumin, Magnificat’n ja muita teoksia. 

Charpentier’n sävellyksiin viitataan usein H-numerolla Hugh Wiley Hitchcockin vuonna 1982 julkaiseman luettelon Les Œuvres de Marc-Antoine Charpentier: Catalogue raisonné mukaan. Charpentier’n Te Deumin preludi on käytössä Euroopan televisio- ja radioliiton tunnussävelenä, joka soitetaan muun muassa Eurovision laulukilpailujen alkunumerona.

 Sävellyksiä 

 Oopperat 
Les Amours d'Acis et Galatée (1678)
Les arts florissants (H. 487, 1685)
La Descente d'Orphée aux Enfers (1686–1687)
Le Jugement de Pâris (1690)
Philomele (1690)
Médée (H. 491, 1693), ()

 Baletit 
Polyeucte (1679)

Kirkkomusiikki
Messe de Minuit pour Noël (H. 9, n. 1690)
Missa Assumpta est Maria (H. 11, 1698–1702)
Te Deum (H. 146, n. 1690)
Dixit Dominus (H. 204)

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Vapaasti käytettävissä olevia Charpentierin partituureja Mutopia Project

Charpentier, Marc-Antoine
Charpentier, Marc-Antoine
Charpentier, Marc-Antoine
Charpentier, Marc-Antoine