Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta

Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta, lyhenteeltä Ukrainan SNT (, ), oli asukasluvultaan toiseksi ja pinta-alaltaan kolmanneksi suurin Neuvostoliiton neuvostotasavalloista. Ukrainan neuvostovaltio perustettiin 1917, ja se kuului Neuvostoliittoon sen perustamisesta 1922 saakka, kunnes julistautui itsenäiseksi Ukrainaksi elokuussa 1991.

 Historia vuosina 1917–1922 
Venäjän bolševikit järjestivät joulukuussa 1917 Ukrainan neuvostojen kolmannen kongressin, joka julisti Ukrainan kansan neuvostojen tasavallan () pääkaupunkinaan Harkova. Tarkoituksena oli ehkäistä kansallismielisten, useimmiten sosiaalidemokraattisten ukrainalaisten pyrkimyksiä itsenäistyä Venäjästä.

Tammikuussa 1918 perustetun Ukrainan kansantasavallan vastustamiseksi bolševikit määrittelivät maaliskuussa 1919 säädetyllä perustuslailla valtionsa nimeksi Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta ()Украинская Советская Социалистическая Республика СССР, союзные республики и сопредельные государства, Справочник по истории Коммунистической партии и Советского Союза 1898 - 1991 , joka luovutti ulkosuhteensa ja ulkomaankauppansa Venäjän hoidettavaksi ja kävi sotaa sen tuella Ukrainan ja Länsi-Ukrainan kansantasavaltoja sekä Etelä-Venäjän armeijaa ja sen liittolaisia vastaan Venäjän sisällissodassa 1919–1920.

Puolan–Venäjän sodan päättäneessä Riian rauhassa 1921 Ukrainan läntisin osa luovutettiin Puolalle.

 Osana Neuvostoliittoa 
Bolševikkien vakiinnutettua valtansa Ukraina yhdessä Venäjän, Valko-Venäjän ja Transkaukasian kanssa muodostivat Neuvostoliiton vuoden 1922 lopussa. Neuvostoliitossa pakolla toteutetun maatalouden kollektivisoinnin myötä aiheutui Ukrainan nälänhätä 1932–1933.

Pääkaupungiksi tuli Harkovan sijaan Kiova vuonna 1934 ja neuvostotasavallan nimi muuttui 1936 Ukrainan sosialistiseksi neuvostotasavallaksi ().Neuvostotasavallan virallisen nimen muutosta ei kuitenkaan ole huomioitu suomen kielessä. Pääkaupungin pitäminen Harkovassa Kiovan sijaan oli johdonmukaista siksi, että se oli perustaltaan teollisempi ja sosialistisempi kuin Kiova, jossa Venäjän sisällissodan aikana oli muita hallituksia. Näin ollen vasta Ukrainan maatalouden kollektivisoinnin ja nälänhädän lopussa pääkaupunki palautettiin Harkovasta Kiovaan.

Neuvostoliiton ja Saksan elokuussa 1939 solmiman hyökkäämättömyyssopimuksen salaisen lisäpöytäkirjan seurauksena alkoi toinen maailmansota syyskuussa 1939. Saksa ja Neuvostoliitto hyökkäsivät Puolaan, jonka eteläinen itäosa tuli Ukrainan hallintaan. Galitsia, Länsi-Ukraina, oli 1918 muodostanut itsenäisen Länsi-Ukrainan kansantasavallan, joka oli sotinut myös romanialaisia vastaan Pohjois-Bukovinassa ja puolalaisia vastaan, mutta joutunut Ukrainan kansantasavallan ja sittemmin Venäjän sosialistisen federatiivisen kansantasavallan ja Puolan tasavallan välisellä rauhansopimuksella Puolan haltuun.

Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon ja sen miehittämille alueille 1941 suurimmasta osasta Ukrainaa muodostettiin enemmistö miehityshallintoa edustaneen Ukrainan valtakunnankomissariaatin alueesta. Sen toiminta päättyi Neuvostoliiton puna-armeijan edettyä itärintamalla 1943–1944.  

Sodan jälkeen 1945 Puola joutui muodollisestikin luovuttamaan Neuvostoliiton vuonna 1939 ja uudelleen 1944 valtaaman itäisen alueensa, jonka eteläosa siirtyi virallisestikin Ukrainalle.

Ukrainan perustuslakiin tehtiin vuonna 1945 muutoksia, joiden seurauksena se kykeni joissakin asioissa toimimaan Neuvostoliitosta erillisenä ulkopoliittisena subjektina. Tämän vuoksi Neuvostoliiton lisäksi Ukraina ja Valko-Venäjä olivat erikseen Yhdistyneiden kansakuntien jäseniä sen perustamisesta lähtien, eräänlaisena vastineena Britannialle ja Ranskalle. Käytännössä erityisasemalla ei ollut minkäänlaista merkitystä, eikä Ukraina Neuvostoliitossa tosiasiallisesti harjoittanut itsenäistä ulkopolitiikkaa.

Krim siirrettiin Venäjästä osaksi Ukrainaa vuonna 1954.

 Ukrainan puoluejohtajat 
Ukrainan kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri oli käytännössä neuvostotasavallan korkein johtaja.

 Juri Pjatakov 1918 (sihteeri)
 Serafima Hopner 1918 (sihteeri)
 Emmanuel Quiring 1918–1919 (sihteeri), 1923–1925 (ensimmäinen sihteeri > pääsihteeri)
 Stanisław Kosior 1919, 1920 (sihteeri), 1928–1938 (pääsihteeri)
 Rafael Farbmann 1920 (vt. sihteeri)
 Nikolai Nikolajev 1920 (sihteeri)
 Vjatšeslav Molotov 1920–1921
 Feliks Kon 1921 (vt. toimeenpaneva sihteeri)
 Dmitri Manuilski 1921–1923
 Lazar Kaganovitš 1925–1928 (pääsihteeri), 1947
 Nikita Hruštšov 1938–1947 (vt., poissa miehityksen takia 1941–1944), 1947–1949
 Leonid Melnikov 1949–1953
 Oleksi Kyrytšenko 1953–1957
 Nikolai Podgornyi 1957–1963
 Petro Šelest 1963–1972
 Volodymyr Štšerbytskyi 1972–1989
 Volodymyr Ivaško 1989–1990
 Stanislav Hurenko 1990–1991

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
*