Keisarileikkaus

Keisarileikkaus (), myös sektio, joskus virheellisesti keisarinleikkaus, on obstetrisen kirurgian toimenpide, jossa sikiö syntyy leikkauksessa vatsanpeitteiden ja kohdun seinämän läpi tehtyjen viiltojen kautta. Keisarileikkaus suoritetaan yleensä silloin, kun alatiesynnytykseen liittyy suurentunut komplikaatioiden riski tai jo alkanutta synnytystä ei voida saattaa loppuun turvallisesti.

 Elektiivinen keisarileikkaus eli ennalta suunniteltu keisarileikkaus tehdään esimerkiksi todetun lantion ahtauden, monisikiöisen raskauden tai äidin sukupuolitaudin vuoksi. 
 Kiireellinen keisarileikkaus tehdään muun muassa, jos synnytys on pysähtynyt tai pitkittynyt, epäillään sikiön hyvinvoinnin heikkenemistä, sikiön todetun hapenpuutteen tai istukan vajaatoiminnan vuoksi sekä vaikeassa raskausmyrkytyksessä. Kiireellinen keisarileikkaus suoritetaan yleensä teknisesti samoin kuin elektiivinen keisarileikkaus.
 Hätätilakeisarileikkaus, synnytyksellinen akuutti hätätilanne, jolloin sikiön tai äidin terveys on välittömässä vaarassa. Esimerkiksi jos ollaan vaarassa menettää äidin tai lapsen henki.

 Historia 
Viittauksia keisarileikkauksiin esiintyy jo muun muassa kreikkalaisissa, hindulaisissa, egyptiläisissä ja roomalaisissa kansantarustoissa. Lukuisista teorioista huolimatta on edelleen epävarmaa, mistä toimenpide on saanut nimensä. Yleisesti arvellaan nimen johtuvan siitä, että roomalaisen Julius-perheen jäsen, mahdollisesti juuri kuuluisa Julius Caesar, olisi syntynyt keisarileikkauksella, kuten Plinius vanhempi (23–79 jaa.) on kirjoittanut.Plinius vanhempi, Naturalis historia 7.47.  Tätä vastaan puhuu se, että Julius Caesarin äiti oli muiden lähteiden mukaan elossa poikansa syntymän jälkeen, mikä on epätodennäköistä aikakauden lääketieteellisen tason huomioon ottaen. On myös esitetty, että keisarileikkauksen nimitys johtuisi Caesarin aikana käyttöön otetusta laista, lex caesareasta, jonka mukaan raskauden loppuaikana kuolleelle naiselle olisi tehtävä kohdunavaus lapsen pelastamiseksi. Muita mahdollisia tulkintoja ovat latinan kielen verbi caedere, leikata, tai äidin kuoleman jälkeen keisarileikkauksella syntyneistä lapsista käytetty termi caesones. On kuitenkin viitteitä siitä, että monet äidit ovat sekä antiikin aikana että keskiajalla selvinneet leikkauksesta hengissä: esimerkiksi Talmudissa on runsaasti viittauksia asiasta.Niddah 41 ~ Surviving a Cesarean Section. Talmudology.com. Viitattu 12.11.2020.

Ensimmäisen kirjallisesti kuvatun keisarileikkauksen, josta sekä synnyttäjä että lapsi selviytyivät hengissä, suoritti noin vuonna 1500 sveitsiläinen Jakob Nufer omalle vaimolleen. Nufer oli ammatiltaan siankuohitsija. Hän leikkasi vaimon vatsan auki, sillä tämä oli kärsinyt päiväkausia synnytystuskia, eivätkä lääkärit tienneet, mitä tehdä. Lopuksi haava ommeltiin umpeen.Blech 2004, s. 140–141. Perheeseen syntyi kertomuksen mukaan vielä viisi lasta. Kertomuksen luotettavuus on kyseenalainen, koska tapahtuma kirjattiin muistiin vasta noin 82 vuotta myöhemmin. Menneiden aikojen lääketieteen kehittymättömyydestä kertoo vuonna 1480 annettu kätilöasetus, että keisarileikkaus on aina tehtävä vasemmalta puolen, koska naisen sydän on oikealla.Isak Rantanen: Suuria lääkäreitä, sivu 61

Historiallisesti luotettavana pidetään selostusta vuodelta 1610 keisarileikkauksesta, jonka suoritti saksalainen kirurgi Jeremias Trautmann Wittenbergissä ja josta äiti ja lapsi jäivät eloon. Keisarileikkausten tulokset olivat huonoja 1800-luvun alkuun asti: vain 14 prosenttia naisista jäi henkiin leikkauksen jälkeenBlech 2004, s. 141. Synnytyssairaaloissa ja yleissairaaloissa alkoi kuitenkin vähitellen kehittyä taitotieto ja kokemus, jonka ansiosta leikkaukset tulisivat turvallisemmiksi. Merkittäviä parannuksia olivat 1800-luvun puolivälissä keksityt nukutusmenetelmät, 1860-luvulla kehitetyt antiseptiset käytännöt sekä aseptiikan tulo leikkaussaleihin 1880-luvulla. Leikkaustekniikat parantuivat: vuonna 1876 milanolainen gynekologi Edoardo Porro kehitti ns. Porron operaation, jossa sektion yhteydessä poistettiin kohdun runko-osa, minkä avulla hengenvaarallinen verenvuoto saatiin loppumaan. Huomattava kehitysaskel oli kohdun haavapintojen ompelun aloittaminen vuonna 1882. 1900-luvun puolivälissä käyttöön otetut antibiootit vähensivät merkittävästi äitikuolleisuutta sekä keisarileikkauksissa että alatiesynnytyksissä. The American College of Obstetricians and Gynecologists: Cesarean section – a brief history. Booklet for exhibit of National Library of Medicine in Bethesda, MD. Internet Archivessa..

Maailman pienin keisarileikkauksella syntynyt henkiin jäänyt lapsi on Saksassa vuonna 2015 syntynyt tyttö, joka painoi 252 grammaa ja syntyi 25. raskausviikolla.

 Yleisyys 
Keisarileikkausten osuus teollistuneissa maissa:MacDorman MF, Menacker F, Declercq E. Cesarean Birth in the United States: Epidemiology, Trends, and Outcomes Clin Perinatol 35 (2008) 293–307  

 14 % Alankomaat (2004)
 17 % Ruotsi (2003)
 19 % Tanska (2005)
 22 % Uusi-Seelanti (2004)
 23 % Yhdistynyt kuningaskunta (2005)
 24 % Irlanti (2004)
 25 % Kanada (2004)
 27 % Saksa (2005)
 28 % Portugali (2005)
 29 % Australia (2004)
 31 % Yhdysvallat (2006)
 35 % Etelä-Korea (2004)
 37 % Italia (2004)

Lapsen mikrobiomi
Keisarinleikkauksella syntyneiden lasten mikrobisto on erilainen kuin alateitse syntyneiden. Erot tasoittuvat noin vuoden kuluttua. Kuitenkin immuunipuolustus kehittyy ensimmäisten viikkojen aikana. Vielä ei tiedetä, onko tällä erolla merkitystä terveyden kannalta.Anu Kerttula, Tutkimus: Keisarileikkauksella ja alateitse syntyneillä on erilainen suoliston bakteerikanta – ero hälvenee ensimmäisen ikävuoden aikana Yle, 19.9.2019

 Riskit 
Keisarileikkaukseen liittyy riskejä, niin kuin alatiesynnytykseenkin. Kaiken kaikkiaan noin 1,2 prosenttiin kaikista synnytyksistä liittyy vaikea komplikaatio. Keisarileikkauksessa vaikeiden komplikaatioiden osuus on 4,5 prosenttia.

 Äidin riskit 
Leikkaukseen liittyvät riskit: Keisarileikkauksen jälkeen verensiirron tarvitsee n. 6 % potilaista, kun spontaanin alatiesynnytyksen jälkeen osuus on 0,4–0,6 %. Riski joutua tilanteeseen, jossa verenvuotoa ei saada tyrehdytettyä muuten kuin poistamalla kohtu, on keisarileikkauksen yhteydessä kuusinkertainen alatiesynnytykseen verrattuna.
Tulehdukset: Keisarileikkauksen jälkeinen kohtutulehdus on 15 kertaa yleisempi alatiesynnytykseen verrattuna (2,6 vs. 0,2 %). Keisarileikkaushaava tulehtuu 4–7 %:lla potilaista.
Keuhkoveritulppa: Vaara kuolla keuhkoveritulppaan on keisarileikkauksen jälkeen 26-kertainen verrattuna alatiesynnytykseen. Joissain riskitapauksissa on mahdollista käyttää ennalta ehkäisevää lääkitystä (ns. tromboosiprofylaksia).
Seuraavat raskaudet: Keisarileikkausta seuraavissa raskauksissa poikkeavaan paikkaan kiinnittyneen istukan riski kasvaa sitä suuremmaksi, mitä useampia sektioita naiselle on aiemmin tehty.
Kuolema: Keisarileikkaus on Suomessa ja muissa länsimaissa turvallinen toimenpide. Raskaus-, synnytys- tai lapsivuodeajan kuolema on hyvin harvinainen tapahtuma. Kaksi miljoonaa synnytystä käsittäneessä brittiaineistossa vuodelta 1999 äitikuoleman vaara oli noin 1/17 000 synnytystä. Alatiesynnytyksissä riski oli 1/49 000, ennalta suunnitelluissa keisarileikkauksissa 1/17 000 ja hätäsektioissa 1/5 500. Hall MH, Bewley S. Maternal mortality and mode of delivery. Lancet 1999; 354(9180):776. 

 Lapsen riskit 
Hengitysvaikeudet: Keisarileikkauksella syntyneillä lapsilla esiintyy hengitysvaikeuksia sitä useammin, mitä varhaisemmin sektio tehdään. Raskausviikolla 39, jolloin suurin osa sektioista suoritetaan, riski on vielä kuusinkertainen (esiintyvyys 1,8 %).
Kuolema: Keisarileikkauksen jälkeen seuraavissa synnytyksissä perinataalikuolleisuus on kohdun repeämisriskin vuoksi jopa kahdeksankertainen verrattuna niihin synnyttäjiin, joille ei ole aiemmin tehty sektiota.

 Alatiesynnytys aiemman keisarileikkauksen jälkeen 
Keisarileikkauksella synnyttäneille naisille tehdään usein ns. synnytystapa-arvio seuraavan raskauden loppuaikana. Jos syy aiempaan leikkaukseen on liittynyt nimenomaan edelliseen raskauteen, ei estettä alatiesynnytykselle yleensä ole. Alatiesynnytys onnistuu noin kolmessa neljäsosassa tapauksista, joissa edellinen synnytys on hoidettu keisarileikkauksella. Kahden edeltävän keisarileikkauksen jälkeen ei alatiesynnytystä useinkaan suositella, koska kohdun seinämään keisarileikkauksista jäänyt arpi on heikompaa kudosta ja sillä on riski revetä. Jos äidille on tehty hätäsektio pienillä raskausviikoilla (22–25) on riski paljon isompi, sillä leikattava kohtu on vielä paksu, jolloin lihaksiakin joudutaan katkaisemaan enemmän. Yleensä pienillä viikoilla päädytään pystyviiltoon sekä vatsan osalta että kohdun osalta. Tästä syystä myöhemmät raskaudet on synnytettävä sektiolla repeämisriskin takia. Repeämisriski on suurempi, kun kaikki supistajalihakset on viilletty poikki.

 Keisarileikkaus Suomessa 
Keisarileikkaukset alkoivat yleistyä Suomessa 1970-luvulla. Vuonna 2005 suomalaisista 16,0 % syntyi keisarileikkauksella, kun osuus vuonna 1975 oli 7,9 %. Tosin vuosien 1995–2005 aikana keisarileikkausten osuus lisääntyi vain 0,3 prosenttiyksikköä. Keisarileikkausten yleistymisen syiksi on arveltu muun muassa monisikiöisten synnytysten lisääntymistä, synnyttäjien ikääntymistä sekä tapahtuneiden perätilasynnytysten vähenemistä. Vuonna 2005 hätäsektioita oli 6,6 % kaikista keisarileikkauksista ja 1,0 % kaikista synnytyksistä.Stakes, Suomen virallinen tilasto, Terveys 2006, Tilastotiedote 18/2006, 30.10.2006 Suomessa suurin osa keisarileikkauksista tehdään spinaali- tai epiduraalipuudutuksessa, jolloin äiti on hereillä ja saa nähdä vauvansa heti leikkauksen jälkeen. Vaikka keisarileikkaus on nyky-Suomessa turvallinen, sille on riskien vuoksi oltava selkeä aihe. Saisto, Terhi; Halmesmäki, Erja (2003). ”Keisarileikkauksen riskit”. Katsaus. Duodecim 119(7):593-8.

Vuonna 2000 keisarileikkausten osuus Suomessa oli 15,8 %, ja vaihteluväli sairaaloittain oli 9,6 %:sta 26,8 %:iin. Eniten keisarileikkauksia tehtiin Iisalmen aluesairaalassa (26,8 %), Jämsän seudun terveyskeskuksessa (25,0 %), Lounais-Hämeen aluesairaalassa (25,0 %) ja HUS:in naistenklinikalla (24,2 %). Vähiten keisarileikkauksia tehtiin Oulaskankaan sairaalassa (9,6 %) ja Tampereen yliopistollisessa sairaalassa (10,8 %).

 Eläinten keisarileikkaus 
Eläimille tehtävät keisarileikkaukset eivät ole harvinaisuuksia. Suureläimistä lehmille suoritettava keisarileikkaus voidaan tehdä navetassa synnytysaputoimenpiteenä. Indikaationa on erityisesti ensikoilla yleensä sikiön liiallinen koko johtuen esimerkiksi liian voimakkaasta tiineysajan ruokinnasta tai roturisteytyksestä kookkaamman rodun kanssa. Kehittyneet kivunpoistomenetelmät ja muun teknisen valmiuden lisääntyminen ovat johtaneet siihen, että keisarileikkaus alkaa kuulua lehmälle tehtäviin rutiinitoimenpiteisiin. Hevosten keisarileikkaus on huomattavasti vaikeampaa, koska käytännössä hevosta ei voi leikata tallioloissa. Tammalla synnytysavun tarve on vähäisempää kuin lehmällä. Pienemmille hyötyeläimille, kuten emakolle, uuhelle ja kutulle, keisarileikkaus on mahdollinen, mutta sitä ei taloudellisista syistä juurikaan käytetä. Pieneläinten keisarileikkaus kuuluu hyvin varusteltujen eläinlääkärivastaanottojen rutiinitoimenpiteisiin.

Koirilla keisarileikkaus kuuluu rutiinitoimenpiteinä joidenkin kääpiökokoisten ja suhteessa suuripäisten rotujen kasvatuksessa niissä sukulinjoissa, joissa rodun rakenne on jalostettu äärimmilleen.

 Lähteet 




 Viitteet 

Aiheesta muualla

Keisarileikkaus. Terveyskirjasto.fi

Luokka:Leikkaukset
Luokka:Raskaus ja synnytys
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit