Farah Pahlavi

Farah Pahlavi (, , o.s. Diba, s. 14. lokakuuta 1938 Teheran) on Iranin šaahi Mohammad Reza Pahlavin kolmas vaimo. Farah Pahlavi oli Iranin kuningatar vuosina 1959–1967 ja Iranin keisarinna vuodesta 1967 islamilaiseen vallankumoukseen asti. Hän oli ensimmäinen Iranin keisarinna, joka kruunattiin nykyaikana. 

 Nuoruus ja yksityiselämä 
Farah Pahlavi oli azerivanhempiensa Sohrab Diban ja Farideh Diban ainoa lapsi. Hänen isänsä oli Iranin kuninkaallisen kaartin upseeri. Farah Pahlavin isän suku on kotoisin Iranin Azerbaidžanista, joka sijaitsee Luoteis-Iranissa aivan Azerbaidžanin rajan tuntumassa. Farahin isoisä toimi 1800-luvun lopulla suurlähettiläänä Venäjällä. Muita Diban vaikutusvaltaiseen perheeseen kuuluneita henkilöitä olivat muun muassa politiikko Abolhassan Diba, arkkitehti Kamran Diba ja taidehistorijoitsija Layla S. Diba.

Farah Diba on opiskellut Teheranin ranskalaisessa lukiossa ja arkkitehtuuria École Spéciale d'Architecturessa Pariisissa. Opiskeluaikana Farah tapasi tulevan miehensä suurlähetystön järjestämissä juhlissa.

Farah puhuu sujuvasti englantia, ranskaa sekä azeria.

Uskonnolliselta vakaumukseltaan Farah on šiialainen.

 Avioliitto ja lapset 
Mohammad Reza oli eronnut toisesta vaimostaan Soraya Esfandiary Bakhtiarysta vuonna 1958, koska pari ei kyennyt saamaan lapsia avioliitosta. Farah ja Mohammad Reza menivät naimisiin vuonna 1959.

Farah ja Mohammed Reza Pahlaville syntyi neljä lasta:

 Reza Pahlavi II (s. 31. lokakuuta 1960)
 Farahnaz Pahlavi (s. 12. maaliskuuta 1963)
 Ali Reza Pahlavi (28. huhtikuuta 1966 – 4. tammikuuta 2011)
 Leila Pahlavi (27. maaliskuuta 1970 – 10. kesäkuuta 2001)

 Šaahin puolisona 
Perinteisesti šaahin vaimon ensisijainen tehtävä oli varmistaa, että šaahille syntyisi miespuolinen perillinen. Farahin rooli edustustehtävissä oli siis tämän vuoksi epäselvä. Vuonna 1967 Mohammad Reza kruunasi vaimonsa Iranin keisarinnaksi ja teki hänestä mahdollisen sijaishallitsijan, mikäli šaahi kuolisi ennenaikaisesti. Farahista tuli Iranin historian ensimmäinen šaahitar, joka on kruunattu kyseiseen asemaan, ja jolle myönnettiin laillinen oikeus hallita mahdollisena sijaishallitsijana.

Šaahin puolisona Farahia verrattiin usein Yhdysvaltain ensimmäiseen naiseen Jacqueline Kennedyyn, ja Farahia onkin kutsuttu Lähi-idän Jacqueline Kennedyksi.

Farah teki valtiovierailun miehensä kanssa Suomeen vuonna 1970. He vierailivat Urho Kekkosen isännöimänä Espoossa ja Kuopiossa. Šaahipariskunta sai osakseen myös vihaa, kun näitä syytettiin lännen tukemiksi diktaattoreiksi. Helsingissä šaahiparin vierailua vastusti muun muassa Erkki Tuomioja, jonka poliisi sittemmin pidätti.

Šaahittaren 20-vuotisen kauden aikana Iraniin perustettiin useita museoita (muun muassa iranilaisten mattojen museo) ja oppilaitoksia (muun muassa sokeiden koulu) hänen aloitteestaan. Šaahittarena Farah pysytteli poissa politiikasta, ja keskittyi taiteen, kirjallisuuden ja arkkitehtuurin edistämiseen. Tämän johdosta Farah säilytti suosionsa iranilaisten keskuudessa jopa vallankumouksen jälkeen. Farah kuitenkin puolusti Iranin 2500-vuotisjuhlan järjestämistä, mikä oli monien iranilaisten silmissä vain osoitus kuilusta rikkaiden ja köyhien välillä. Farahin mielestä 2500-vuotisjuhlien tuli edustaa sitä, että Pahlavien dynastia oli "iranilaisen siviilisaation renessanssikausi". Juhlissa tarjottiin myös 33-kiloinen kakku, koska šaahitar oli viikkoa aikaisemmin täyttänyt 33.

 Vallankumouksen jälkeen 
Iranin islamilaisen vallankumouksen jälkeen 1979 Farah on asunut maanpaossa. Ensin šaahi ja Farah matkustivat Assuaniin, Egyptiin, jossa presidentti Anwar Sadat otti heidät vastaan lämpimästi. Egyptistä he muuttivat Rabatiin Marokkoon, jossa kuningas Hassan II otti heidät vieraakseen. Šaahin syövän takia sairaalahoito oli järjestettävä, joten he saivat hoitopaikan Sveitsistä, mutta Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carter antoi šaahin tulla New Yorkiin hoitoon. Yhdysvalloista he muuttivat Bahamalle ja sieltä edelleen Panamaan, jossa he asuivat eräällä saarella. Lopulta he muuttivat Egyptiin, jossa šaahi kuoli 27. heinäkuuta vuonna 1980. 

Presidentti Sadat järjesti šaahille valtiolliset hautajaiset. Farah asui šaahin kuoleman jälkeen kaksi vuotta Kairossa. Kun presidentti Sadat salamurhattiin vuonna 1981, Farah lähti Egyptistä.

Presidentti Ronald Reagan antoi Farahille luvan tulla Yhdysvaltoihin. Farah asui ensin Williamstownissa, Massachusettsissa, jonka jälkeen hän muutti Greenwichiin, Connecticutiin. Leilan kuoleman jälkeen vuonna 2001 Farah muutti Potomaciin, Marylandiin Washington D.C:n lähelle. Farah asuu Washington D.C:ssa ja Pariisissa, ja osallistui vuonna 2018 Ranskan entisen presidentin Jacques Chiracin hautajaisiin. 

Farah on kertonut taiteen olevan yksi tapa lievittää koti-ikäväänsä. Hän on myös ilmaissut olleensa huolissaan iranilaisten naisten asemasta maassa, ja kuvannut nykytilannetta "kammottavaksi". Hän on kertonut seuraavansa Iranin tapahtumia tarkkaan ja uskoo, että maan nykyinen hallitus kaatuu vielä jonakin päivänä. Vuonna 2025 alkaneita mielenosoituksia Farah kommentoi sanomalla, että "paluuta ei ole" ja tukevansa mielenosoittajia. Hän myös uskoi palaavansa Iraniin pian.

Farah on kertonut muistelmissaan, ettei hänellä ollut aavistustakaan Iranissa kyteneestä vallankumouksesta. Hän on myös vähätellyt Iranin salaisen poliisin tekemiä ihmisoikeusloukkauksia sanoen, että SAVAK oli turvallisuuden ja vakauden tae.

Farah Pahlavi oli suomalaisen kuvanveistäjä Eila Hiltusen hyvä ystävä.

 Kunnianosoituksia 

 Iranilaiset 
 55x55px Seulasten ritarikunta (suurmestari)
 55x55px Arjalaisten valon ritarikunnan I luokka (1967)
 55x55px Iranin kruunun ritarikunnan I luokka (1967)
 55x55px Persian valtakunnan 2500-vuotisjuhlan mitali (1971)
Lähde:

 Ulkomaalaiset 

 55x55px Chakri-dynastian ritarikunnan ritari (Thaimaa, 1960)
 55x55px Serafiimiritarikunnan ritari (Ruotsi, 1960)
 55x55px Renessanssin ylin ritarikunnan erikoissuurristi (Jordania, 1960)
 55x55px Elefanttiritarikunnan ritari (Tanska, 1963)
 55x55px Itävallan tasavallan kunniamitalin suurristi (Itävalta, 1965)
 55x55px Valkoisen leijonan ritarikunnan I luokka (Tšekkoslovakia, 1977)
 55x55px Italian tasavallan ansioritarikunta ketjulla (Italia, 1974)
 55x55px Isabella Katolilaisen ritarikunnan suurristi (Espanja, 1969)
 55x55px Leopoldin ritarikunnan suurristi (Belgia, 1961)
 55x55px Alankomaiden leijonan ritarikunnan suurristi (Alankomaat, 1963)
 55x55px Kunnialegioonan suurristi (Ranska, 1963)
 55x55px Saban kuningattaren ritarikunnan suurristi (Etiopia, 1964)
 55x55px Pyhän Olavin ritarikunta ketjulla (Norja, 1965)
 55x55px Itsenäisyyden ritarikunta ketjulla (Tunisia, 1965)
 55x55px Etelän Ristin ritarikunta ketjulla (Brasilia, 1965)
 55x55px Vapauttaja kenraali San Martínin ritarikunta ketjulla (Argentina, 1965)
 55x55px Saksan liittotasavallan ansioritarikunnan erikoissuurristi (Länsi-Saksa, 1967)
 55x55px Arvokkaan kruunun ritarikunnan suurristi (Japani, 1965)
 55x55px Ellis Islandin kunniamitali (USA, 2023)

Lähde:

 Galleria 

 Kirjallisuutta 


 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 Farah Pahlavin viralliset kotisivut

Luokka:Vuonna 1938 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Farah