Puolalaiset

Puolalaiset ovat länsislaavilainen kansa. Suurin osa puolalaisista asuu kansallisvaltiossaan Puolassa, mutta he ovat myös erittäin laajasti levittäytyneet eri puolille maapalloa. Kaikkiaan puolalaisia on noin 55–60 miljoonaa. Puolalaiset puhuvat yleisimmin puolaa. Puolalaisten pääuskonto on katolilaisuus.

 Historia 
Ensimmäiset kirjalliset lähteet, joissa mainitaan Puolaa ja puolalaisia merkitsevät sanat, ovat keskiaikaisia kronikoita 900-luvun lopulta. Polaanit oli merkittävin keskiajalla nykyisen Puolan alueella asunut heimo. Vuonna 966 puolalaiset kääntyivät polaaneihin kuuluneen ruhtinas Mieszko I:n johdolla kristinuskoon ja perustivat ensimmäisen valtionsa. Seuraavien 700 vuoden aikana Puolan valtio laajeni personaaliunionissa Liettuan kanssa yhdeksi Euroopan suurimmista, mutta hajosi 1700-luvun lopussa. Puolalaiset säilyttivät kuitenkin kansallisen identiteettinsä myös ilman omaa valtiota.

Venäjän keisarikunnan alaisudessa eläneet puolalaiset nousivat vuonna 1830 kapinaan, jolla he pyrkivät omien valtaoikeuksiensa laajentamiseen ja entisten itäalueiden liittämiseen Puolan kuningaskuntaan. Se päättyi vuonna 1831 puolalaisten tappioon ja venäläisten ankariin vastatoimiin. Keski- ja Länsi-Eurooppaan muodostui huomattava puolalaisten pakolaisten joukko, joka asettui erilaisten vallankumous- ja vapausliikkeiden käytettäväksi ja paikoin johtoonkin. Puolalaisten osuus 1840- ja 1850-luvun kumouksissa oli näkyvä, ja heitä osallistui vielä Pariisin kommuuniin vuonna 1871.

Ennen ensimmäistä maailmansotaa puolalaisia asui kolmen valtion alueella: Kongressi-Puolassa, Itävalta-Unkariin kuuluneessa Galitsiassa ja Preussissa. Sodan jälkeen perustettiin Puolan toinen tasavalta, missä puolalaiset muodostivat suurimman etnisen ryhmän.

 Lähteet 

Luokka:Slaavit
Luokka:Puolan etniset ryhmät
Luokka:Valko-Venäjän etniset ryhmät
Luokka:Ukrainan etniset ryhmät
Luokka:Liettuan etniset ryhmät
Luokka:Saksan etniset ryhmät
Luokka:Tšekin etniset ryhmät