Metallisidos

Litiumin muodostama metallisidos 
Litiumatomin uloimmalla elektronikuorella on 1 kpl 2s-elektroneja. 

Molekyyliorbitaalien lukumäärä on aina sama, kuin niiden atomiorbitaalien lukumäärä, joista ne ovat muodostuneet. Eli kun kaksi litiumatomia (1s22s1) liittyvät toisiinsa muodostaen Li2-molekyylin, muodostuu kaksi molekyyliorbitaalia, jotka ovat sitova σ2s (lausutaan: ”sigma kaksi-s”) ja hajottava σ*2s (”hajottava sigma kaksi-s”). Näistä σ2s-orbitaalilla on pienempi energia; σ2s-orbitaali on näin ollen miehitetty kahdella elektronilla ja hajottava orbitaali on tyhjä.

Koska jopa aivan pienessä litiumkiteessä on valtava määrä atomeja, näillä on oltava erilaiset energiatasot. Suuri määrä energiatasoja voidaan ajatella kuvaajassa yhtenäiseksi vyöksi. Tätä vyötä nimitetään litiumin valenssivyöksi.


Jos ajatellaan litiumatomeja olevan N kappaletta, niissä on yhteensä 4N kappaletta orbitaaleja (joille mahtuu korkeintaan 8N elektronia). Ne sisältävät N elektronia, eli yhdistetystä vyöstä on vain kahdeksasosa täynnä. Vöiden päällekkäisyyden vuoksi myös seuraava alkuaine, beryllium, johtaa sähköä.

 Metallien ominaisuudet 

Edellä esitetty vyöteoria eli molekyyliorbitaalimalli selittää metallien ominaisuudet seuraavasti:

 Metallinkiilto johtuu valenssielektronien virittymisistä korkeammille energiatasoille ja takaisinputoamisesta. Prosessi emittoi valokvantin.
 Sähkön- ja lämmönjohtavuus selittyy elektronien vapaalla liikkumisella kiteessä.
 Vapaat elektronit pitävät ytimiä kasassa, joten ytimen siirtyminen paikasta toiseen ei riko metallin rakennetta niin kuin ioniyhdisteissä. Tämä selittää metallien muovautumisen ja taottavuuden. 
 Eri metallien erilainen kovuus selittyy johtavuusvyön elektronien määrällä suhteessa metalliatomien määrään.

 Eristeet ja puolijohteet 

Metallisidos selittää myös eristeiden (sähköä johtamattomat aineet) ja puolijohteiden (osittain sähköä johtavat aineet) ominaisuudet seuraavasti:

 Eristeillä laaja energia-aukko erottaa valenssivyön seuraavasta johtavuusvyöstä. Tämän aukon ylittäminen vaatisi niin paljon energiaa, ettei käytännössä sähkön johtumista tapahdu ollenkaan.
 Puolijohteilla on myös energia-aukko erottamassa valenssivyötä ja johtavuusvyötä, mutta tämä aukko on niin kapea, että elektronit siirtyvät helposti sen yli korkeissa lämpötiloissa. Tämän vuoksi seostamattomien puolijohteiden sähkönjohtokyky kasvaa lämpötilaa kasvatettaessa.

Lähteet

 Kirjallisuutta 
 Mortimer, Charles E.: Kemia. Suom. Marjatta Hakkarainen 1997,  

 Aiheesta muualla 
Opetus TV: Metallisidos

Luokka:Kemiallinen sitoutuminen