Jalkapallon Suomen Cup

Suomen Cup (vuosina 1989–1992 Kansallis cup ja 1993–1999 Veikkaajan Suomen Cup) on vuosittainen jalkapallon cupkilpailu, joka on avoin kaikille Suomen Palloliiton alaisiin sarjoihin osallistuville miesten joukkueille. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1955.

Suomen Cupin voittajajoukkue saa kiertopalkinnon lisäksi 50 000 euron rahapalkinnon sekä paikan UEFAn Konferenssiliigan karsintoihin. Hallitseva mestari on vuoden 2025 finaalin voittanut HJK.

Naisille järjestettävä vastaava kilpailu on vuonna 1981 perustettu Naisten Suomen Cup.

 Yleistä 
Suomen Cupin esikuva on vuonna 1871 perustettu Englannin FA Cup, joka on maailman vanhin ja tunnetuin jalkapallon cup-kilpailu. Niiden suosio perustuu alempien sarjatasojen joukkueiden mahdollisuuteen päästä haastamaan suurseuroja. Jalkapallocupit ovat useissa maissa arvostettuja kilpailuja, mutta Suomen Cup ei ole saavuttanut vastaavaa merkitystä tai yleisönsuosiota. Yhtenä syynä on pidetty sen ennalta-arvattavuutta. Alkuvuosia lukuun ottamatta cupissa ei juurikaan ole nähty muualla maailmassa usein koettuja yllätyksiä, vaan pääsarjaseurat ovat hallinneet kilpailua.  Suomen cupin suosio on ollut nousussa 2020-luvulla, kun kahden ylimmän tason seurojen lohkovaihe poistettiin. Perinteisessä kaikille avoimessa pudotuspelimuotoisessa kilpailussa kuka tahansa voi kohdata kenet tahansa ja uudistusta onkin pidetty onnistuneena.

Suomen Cup on perinteisesti käynnistynyt keväällä ja finaali on muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta pelattu syksyllä kotimaisen sarjakauden päätteeksi. Loppuottelupaikkana oli aluksi Helsingin olympiastadion ja vuodesta 2000 lähtien Töölön jalkapallostadion. Helsingin lisäksi finaali on järjestetty Tampereella 1976, 2001, 2016 ja 2024, Porissa 1993, Valkeakoskella 2015 ja Seinäjoella 2017. Vuonna 1978 pelattiin kaksiosainen loppuottelu finalistien kotikentillä Kuopiossa ja Lahdessa. Loppuottelu televisioitiin ensimmäistä kertaa suorana lähetyksenä vuonna 1972.

Vuosina 1962–1997 Suomen Cupin voittaja sai paikan UEFA:n järjestämään Cup-voittajien cupiin ja sen lakkauttamisen jälkeen UEFA-cupiin vuosina 1998-2007. Vuodesta 2008 lähtien voittaja sai paikan UEFA-cupin seuraajaksi perustetun Eurooppa-liigan karsintaan, kunnes vuonna 2021 tämä rinnalle perustettiin Konferenssiliiga, jonka karsintoihin Suomen Cupin voittaja on siitä lähtien osallistunut.

Suomen Cupin menestyneinen seura on Helsingin Jalkapalloklubi, joka on voittanut kilpailun 13 kertaa. HJK on hallinnut cupia erityisesti 2000-luvulla, sillä sen mestaruuksista seitsemän on voitettu tällä vuosituhannella. Ensimmäisten vuosikymmenten menestysjoukkueita olivat Valkeakosken Haka ja seitsemän cup-mestaruutta vuosina 1964–1978 voittanut Lahden Reipas. Pelaajista eniten voittoja on Timo Kautosella, joka oli mukana kaikissa Reippaan mestaruuksissa ja voitti Suomen Cupin vielä FC Kuusysin joukkueessa vuonna 1983. Lisäksi Kautonen oli häviämässä finaalia kolmesti.

”Tuplamestaruuden” eli Suomen mestaruuden ja Suomen Cupin saman kauden aikana ovat saavuttaneet Haka (1960, 1977), HJK (1981, 2003, 2011, 2014, 2017 ja 2020), Tampere United (2007) sekä Kuopion Palloseura (2024).

 Pelitapa 
 Yleistä 
Suomen Cup on cup-muotoinen kilpailu eli ottelun voittaja jatkaa kilpailussa ja häviäjä putoaa. Kilpailuun voivat ilmoittautua suomalaiset jalkapallojoukkueet Seiskasta ja JKKI-joukkueista aina Veikkausliiga-tasolle saakka.

Pelin päättyessä tasan Suomen Cupissa pelataan suoraan rangaistuspotkukilpailu seitsemännelle kierrokselle saakka. Välierissä ja finaalissa tasapeliä seuraa 2 x 15 min. -mittainen jatkoaika, jonka jälkeen mahdollinen rangaistuspotkukilpailu.

Suomen Cupin otteluparit arvotaan arvonnoissa, joissa on käytössä ns. ”vapaa arpa” eli kaikki joukkueet ovat samassa arvontakorissa sarjatasostaan riippumatta. Arvonnat suoritetaan viidennelle kierrokselle saakka maantieteellisesti painotetuilla arvontakoreilla.

Neljällä ensimmäisellä kierroksella alemmalla sarjatasolla pelaava joukkue saa automaattisesti kotiedun, samalla sarjatasolla pelaavien joukkueiden välisissä otteluissa kotietu arvotaan. Viidennestä kierroksesta eteenpäin kotietu arvotaan aina.

 Kilpailun kulku 
Kaudella 2024 miesten Suomen Cup alkaa helmi-maaliskuussa tasauskierroksella (kierros 0), jolla pelaavat Vitosen ja sitä alempien tasojen joukkueet sekä JKKI-joukkueet. Ensimmäisellä kierroksella pelaavat Kolmosen ja Nelosen joukkueet sekä tasauskierrokselta jatkoon menneet joukkueet.

Vuoden 2024 Suomen Cupin finaali pelataan 21. syyskuuta Tampereella, Tammelan stadionilla.

+Suomen Cupin kulku 2024KierrosPelipäivä(t)ArvontapäiväKierroksella mukaan tulevat joukkueetTasauskierros9. helmikuuta–3. maaliskuuta31. tammikuutaVitosen, Kutosen ja Seiskan joukkueet
JKKI-ikämiesjoukkueet1. kierros9. helmikuuta–17. maaliskuutaKolmosen ja Nelosen joukkueet2. kierros12. maaliskuuta–1. huhtikuuta5. maaliskuuta -3. kierros16. huhtikuuta–28. huhtikuuta3. huhtikuutaVeikkausliiga-joukkueet (6kpl), jotka eivät pelaa UEFAn seurajoukkuekilpailuissa
Ykkösliigan, Ykkösen ja Kakkosen joukkueet4. kierros8. toukokuuta–12. toukokuuta30. huhtikuutaLiigacupin perusteella valikoituneet Veikkausliiga-joukkueet (2 kpl)5. kierros15. kesäkuuta–16. kesäkuuta16. toukokuutaVeikkausliiga-joukkueet (4 kpl), jotka pelaavat UEFAn seurajoukkuekilpailuissa6. kierros25. kesäkuuta–26. kesäkuuta –7. kierros (puolivälierät)3. heinäkuuta27. kesäkuuta8. kierros (välierät)21. elokuutaFinaali21. syyskuuta –

 Historia 
 Perustaminen ja alkuvuodet 
pienoiskuva|pysty|Jalkapallon Suomen Cupin vanha logo.
Ajatuksen Suomen Cupista esitti 1950-luvun alussa Suomen Palloliiton puheenjohtaja vuorineuvos Juuso Walden, joka kuului myös Valkeakosken Hakan taustavaikuttajiin. Tärkeimpänä esikuvana oli Englannin perinteinen FA Cup. Walden oli innokas brittiläisen jalkapallon ystävä, joka kävi seuraamassa otteluita aina maassa vieraillessaan. Hänen lisäkseen kilpailun kehittämiseen osallistui Waldenin johtaman Yhtyneiden Paperitehtaiden palveluksessa ollut insinööri Antero Nyman. Cup-kilpailun tarkoituksena oli pidentää kilpailukautta, joka tuolloin päättyi jo syys–lokakuun vaihteessa. Nyman kuoli kaksi vuotta ennen kilpailun käynnistymistä syksyllä 1953, jonka jälkeen cupin kiertopalkinto nimettiin hänen mukaansa.

Ensimmäinen Suomen Cup piti alun perin järjestää vasta vuonna 1956, jolloin myös vuosikymmenten ajan erillään ollut Suomen Palloliiton ja Työväen Urheiluliiton jalkapallotoiminta yhdistettiin. Lokakuun puolivälissä 1955 päättyneen Mestaruussarjan jälkeen kautta kuitenkin päätettiin jatkaa uudella cup-kilpailulla, koska maajoukkueen ohjelmassa oli kuukautta myöhemmin ottelu Jugoslaviaa vastaan. Nopean aikataulun vuoksi osallistumisoikeus rajattiin 30:lle Mestaruussarjassa ja Suomensarjassa pelanneelle sekä neljälle Suomensarjaan nousseelle seuralle. Kutsukirjeiden lähettämisen jälkeen cupiin ilmoittautui määräaikaan mennessä 31 joukkuetta, ja ottelut käynnistyivät jo viikon kuluttua. Ensimmäisen Suomen Cupin voitti Valkeakosken Haka, joka kukisti loppuottelussa Helsingin Palloseuran maalein 5–1.

Seuraavana vuonna kilpailuun saivat osallistua kaikki Suomen Palloliiton jäsenseurat, joista mukaan ilmoittautui 161. Loppuotteluun selvisi yllättäen kaksi Suomensarjan joukkuetta, minkä innoittamana Juuso Walden totesi Suomen Palloliiton varapuheenjohtajalle Hugo Valppaalle lähettämässään kirjeessä ”pallon olevan cupkilpailussa pyöreämpi kuin missään muualla”. Suomen Cup vakiintui uuden kilpailun nimeksi vasta muutaman vuoden kuluttua, sillä alussa sen rinnalla käytettiin yleisesti nimitystä Antero Nyman cup. Lehdistössä puhuttiin usein myös ”jalkapallo-cupista” tai ”kilpailusta Antero Nymanin muistopalkinnosta”.

Loppuottelun pelipaikaksi määrättiin Helsingin olympiastadion ja pelipäiväksi sunnuntai. Ensimmäinen poikkeus tehtiin vuonna 1965, kun finaali jouduttiin maajoukkueen MM-karsintaottelun vuoksi siirtämään keskiviikoksi. Loppuottelun toistaiseksi suurin yleisömäärä saavutettiin vuonna 1963, jolloin Reippaan ja Hakan välistä finaalia oli seuraamassa yli 14 000 katsojaa. Joukkueet olivat sijoittuneet viikkoa aikaisemmin päättyneessä Mestaruussarjassa kärkeen vain pisteen erolla. Reippaan mestaruus oli varmistunut viimeisellä kierroksella ottelussa, jota epäiltiin ennalta sovituksi. Tämä loi cupfinaalille oman jännitteensä, mikä houkutteli paikalle ennätysyleisön. Haka saikin revanssin Mestaruussarjan hopeamitaleilleen voittamalla cupin.

Vuoden 1955 Suomen Cupissa ei ensimmäisellä kierroksella pelattu lainkaan jatkoaikaa, vaan ottelun päättyessä tasan arvottiin jatkoon päässyt joukkue. Toisesta kierroksesta eteenpäin pelattiin tarvittaessa kaksi 2×15 minuutin pituista jatkoaikaa, ja mikäli tilanne oli edelleen tasan suoritettiin arvonta. Myöhemmin arvonnasta luovuttiin ja jatkoonmenijä ratkaistiin uusintaottelussa.

Yksi Suomen Cupin perinteistä on ”cup-juna”, jolla kannattajat saapuvat seuraamaan loppuottelua. Perinne sai alkunsa vuonna 1960, jolloin lähes 1 200 Hakan kannattajaa matkusti Helsinkiin Juuso Waldenin vuokraamalla erikoisjunalla. Tapa levisi pian myös muiden seurojen käyttöön. Muualta Suomesta tulleet katsojat ovat aina olleet tärkeä osa cupfinaalin tunnelmaa. Esimerkiksi vuonna 1963 uutisoitiin loppuottelua olleen seuraamassa yli 2 000 Lahden Reippaan kannattajaa. Vieraskannattajien runsasta alkoholinkäyttöä paheksuttiin lehdistössä jo 1960-luvulta lähtien. Katsojien juopumustila on usein aiheuttanut myös tappeluita ja muita järjestyshäiriöitä.

 Cupin suosio hiipuu 
1970-luvulle tultaessa Suomen Cupin suosio alkoi hiipumaan. Vuonna 1972 loppuottelua saapui suoran televisioinnin johdosta seuraamaan Olympiastadionille vain reilut 500 katsojaa. Kaksi vuotta myöhemmin Suomen Palloliitto palkkasi konsulttitoimiston kehittämään cupia ja sen markkinointia. Tämä johti lukuisiin uudistuksiin, joista merkittävin oli samana vuonna ensimmäistä kertaa jaettu rahapalkinto. Finaalin voittaja sai tuolloin 35 000 ja häviäjä 10 000 markkaa. Lisäksi kaikki 16 parhaan joukkoon selvinneet saivat pienempiä summia, niin että koko palkintopotti oli 65 000 markkaa. Aikaisemmin finaaliin selvinneet seurat olivat saaneet ainoastaan osuutensa sen pääsylipputuloista. Samassa yhteydessä luovuttiin uusintaotteluista ja siirryttin nykyiseen 2×15 minuutin jatkoajan ja rangaistuspotkukilpailun malliin.

Cupin alkukierroksia uudistettiin laittamalla SM-sarjan ja I divisioonan joukkueet pelaamaan yksi ottelukierros keskenään. Lisäksi suunniteltiin Pohjois-Amerikan NASL-liigassa käytetyn rangaistuskuljetuksen, kultaisen maalin ja jäähyjen kaltaisia uudistuksia, mutta kansainvälinen jalkapalloliitto FIFA ei hyväksynyt niitä. Rahapalkintojen ansiosta myös huippuseurat alkoivat suhtautumaan cupiin tosissaan, eivätkä ne 1960-luvun tapaan enää osallistuneet kakkosmiehistöillään. Tämä tarkoitti kuitenkin yllätysten vähenemistä, mikä puolestaan laski yleisön mielenkiintoa. Sitä yritettiin lisätä siirtämällä vuosien 1975 ja 1976 loppuottelut pelattavaksi vasta seuraavana keväänä ennen sarjakauden alkua. Ensimmäisellä kerralla kokeilu olikin onnistunut, sillä finaalia saapui seuraamaan kaikkien aikojen kolmanneksi suurin yleisömäärä yli 6 000 katsojaa. Vuotta myöhemmin loppuottelu vietiin ensimmäistä kertaa Helsingin ulkopuolelle, kun se pelattiin toisen finalistin kotikentällä Tampereella. Tällä kertaa kiinnostus oli kuitenkin vähäistä ja ottelun yleisömäärä jäi pariin tuhanteen. Vuonna 1978 pelattiin kaksiosainen finaali, kunnes vuoden kuluttua siirryttin jälleen perinteiseen syksyllä Olympiastadionilla järjestettävään loppuotteluun.

Vuonna 1981 loppuottelu jouduttiin siirtämään Töölön pallokentälle, kun Stadion-säätiö kielsi huonokuntoisen Olympiastadion käytön. Pallokenttä osoittautui vielä huonokuntoisemmaksi, minkä johdosta varapaikkakunniksi määrättiin jatkossa Lahti tai Tampere. Neljä vuotta myöhemmin loppuottelu ratkaistiin ensimmäistä kertaa rangaistuspotkukilpailulla.

Vuonna 1988 Suomen Cup sai tukijakseen Kansallis-Osake-Pankin, jonka myötä finaalin palkintosumma nousi 250 000 markkaan, ja vuotta myöhemmin kilpailun nimi muutettiin Kansallis cupiksi. KOP:n toimiessa cupin sponsorina järjestettiin finaalin yhteydessä ”kansallinen futispäivä”, johon liittyi Helsingin keskustassa pidettyjä yleisötapahtumia. Viitattu 1.6.2018. Kilpailussa pisimmälle selvinneiden alasarjajoukkueiden ”pikkufinaali” otettiin cupin ohjelmaan vuonna 1989. Se oli aluksi tarkoitettu III divisioonan ja piirisarjojen joukkueille, mutta myöhemmin mukaan kelpuutettiin Kakkosen ja sitä alempien sarjatasojen joukkueet. Reservi-, A-juniori- ja ikämiesjoukkueet saivat osallistua cupiin 1980-luvulta lähtien. Vuonna 1997 pelattiin ensimmäisen kerran ikämiesjoukkueille tarkoitettu Fair play -finaali, josta myöhemmin käytettiin myös nimeä Kaikki pelaa -finaali.

Vuonna 1993 pääsponsoriksi tuli Oy Veikkaus Ab, jonka jälkeen kilpailu tunnettiin 1999 saakka yhtiön julkaiseman Veikkaaja-lehden mukaan nimellä Veikkaajan Suomen Cup. Vuosina 1992–1994 loppuottelu pelattiin poikkeuksellisesti heinäkuussa. Olympiastadionin remontin vuoksi vuoden 1993 finaali järjestettiin Porissa samanaikaisesti Pori Jazz -festivaalien kanssa. Ottelua saapui seuraamaan lähes 4 700 katsojaa, mikä oli vuoteen 2024 saakka suurin yleisömäärä Helsingin ulkopuolella pelattaessa.

 2000-luvun uudistukset 
Vuosituhannen vaihteesta lähtien cupin viimeiset kierrokset pelattiin vasta sarjakauden päättymisen jälkeen. Vuonna 2000 loppuottelun pelipaikaksi vaihdettiin samana vuonna valmistunut Töölön jalkapallostadion, joka tuolloin tunnettiin sponsorinimellä Finnair Stadium. Heti seuraavana vuonna finaali jouduttiin kuitenkin siirtämään Tampereelle Töölön jalkapallostadionin nurmen jäädyttyä. Vuoden 2003 finaali ratkesi niin sanotulla kultaisella maalilla. Kerta jäi ainoaksi, kun UEFA luopui siitä jo vuoden kuluttua.

2010-luvun alussa cupin alkukierroksia siirrettiin aikaisemmaksi, jolloin kilpailu käynnistyi jo tammikuussa. Ongelmaksi muodostui, että lyhyiden hallivuorojen johdosta alasarjajoukkueet eivät useinkaan pystyneet pelamaan otteluitaan täydellä peliajalla. Ikämiesten JKKI-joukkueet suljettiin cupista vuonna 2010. Viimeinen pikkufinaali pelattiin 2011, jonka jälkeen se korvattiin Suomen Regions’ Cupin loppuottelulla.

Keväällä 2016 Suomen Cupiin tehtiin liigajoukkueiden toivomusten mukaisesti kilpailun historian merkittävimpiä uudistuksia. Vuoden 2017 Suomen Cup käynnistyi jo elokuussa 2016, jolloin mukaan tulivat Kakkosen ja alempien sarjatasojen joukkueet. Uutuutena oli tammi–helmikuussa pelattu lohkovaihe, johon Veikkausliigan ja Ykkösen seurat pääsivät automaattisesti. Lisäksi paikan saivat Kakkosen nousukarsintoihin selviytyneet joukkueet. Lohkovaiheen parhaat jatkoivat kilpailua myöhemmin keväällä jälleen cup-muotoisena. Malli uudelle pelisysteemille oli haettu Ruotsin cupista. Tarkoituksena oli saada liigajoukkueille merkityksellisiä otteluita ja näin pidentää kilpailukautta alkupäästä. Uudistuksen myötä lakkautettiin vuonna 1994 perustettu Liigacup.

2000-luvun edetessä Suomen Cupin osallistujamäärät laskivat merkittävästi. Vuonna 2006 kilpailuun osallistui 368 joukkuetta, mutta kymmenen vuotta myöhemmin enää 125. Vuonna 2016 tehdyt uudistukset romahduttivat osallistujien määrän entisestään, sillä vuoden 2017 cupiin ilmoittautui 91 joukkuetta ja 2018 enää 65. Erityisesti Kakkosen joukkueet jättivät kilpailun väliin, sillä esimerkiksi vuonna 2017 sarjatason 36 seurasta vain 11 ilmoittautui mukaan. Seurojen mukaan vähentyneen kiinnostuksen syynä on, että alkukierrosten ottelut osuvat syksylle samaan aikaan sarjasijoitusten kannalta ratkaisevien pelien kanssa. Alasarjojen joukkueilla ei myöskään ole enää juurikaan mahdollisuutta päästä pelaamaan isompia seuroja vastaan.

Cupiin yritettiin saada uutta mielenkiintoa myös loppuottelupaikkoja kierrättämällä. Vuoden 2015 finaali pelattiin Valkeakoskella Hakan 60 vuotta aikaisemmin voittaman ensimmäisen Suomen Cupin kunniaksi, ja vuotta myöhemmin loppuottelu järjestettiin Tampereen Ratinassa. Uudistuneen pelitavan myötä loppuottelupaikka arvottiin vuosina 2017–2020 finalistien kesken. Suomen Cupin palkintosumma nousi viimeksi vuonna 2014, jonka jälkeen finaalin voittaja on saanut 50 000 ja häviäjä 10 000 euroa.

 Paluu perinteiseen pudotuspelimuotoon 2022 ja suosio kasvuun 
Palloliitto päätti lokakuussa 2021, että kaudella 2022 Suomen Cup palaa perinteiseen tulos tai ulos -pudotuspelimuotoon, jossa ottelun voittaja etenee jatkoon kilpailussa ja häviäjä tippuu. Päätöstä perusteltiin kannattajien, seurojen ja pelaajien toiveilla palata pelimuotoon, jossa pienemmät seurat pääsevät haastamaan isompia seuroja.

Perinteiseen pudotuspelimuotoon paluun jälkeen Suomen Cupin osallistujamäärä on lähtenyt uuteen nousuun. Vuonna 2022 kilpailuun osallistui 314 joukkuetta ja vuonna 2023 333 joukkuetta.

Kilpailussa on nähty enenevissä määrin otteluita, joissa alasarjojen joukkueet haastavat Veikkausliigan ja Ykkösen joukkueita. Muun muassa kaudella 2023 Kolmosessa pelaava Vantaan Jalkapalloseura eteni aina puolivälieriin saakka, jossa se taipui Ilvekselle 2 883 katsojan edessä. Myös tasavallan presidentti Sauli Niinistö intoutui hehkuttamaan Salon Palloilijoiden menestystä kilpailussa, kun joukkue kaatoi vuonna 2023 kuudennella kierroksella Veikkausliiga-joukkue FC Interin ja eteni puolivälieriin.

Vuosina 2021–2023 kilpailun loppuottelu pelattiin Helsingin olympiastadionilla. Marraskuussa 2023 Palloliitto ilmoitti, että kaudesta 2024 alkaen Suomen Cupin finaalit pelataan Tampereen uudella Tammelan stadionilla.

 Osallistujamäärän ja palkintosumman kehitys 

 Kausi Joukkueita Finaalin palkintosumma  (voittaja + häviäjä) 1955 31 ei rahapalkintoja 1956 161 1957 160 1958 166 1959 184 1960 166 1961 172 1962 166 1963 162 1964 187 1965 205 1966 230 1967 244 1968 249 1969 267 1970 271 1971 212 1972 249 1973 250 1974 265 35 000 + 10 000 mk 1975 273 30 000 + 15 000 mk 1976 294

 Kausi Joukkueita Finaalin palkintosumma  (voittaja + häviäjä) 1977 309 30 000 + 10 000 mk 1978 ? 1979 ? 1980 290 1981 302 1982 275 1983 ? 1984 ? 35 000 + 15 000 mk 1985 291 1986 ? 1987 ? 70 000 + 30 000 mk 1988 ? 1989 ? 200 000 + 50 000 mk 1990 279 1991 290 1992 253 1993 235 1994 209 1995 ? 1996 226 1997 277 1998 ? 1999 241 2000 ?

 Kausi Joukkueita Finaalin palkintosumma  (voittaja + häviäjä) 2001 272 100 000 + 30 000 mk 2002 294 17 000 + 5 000 € 2003 339 2004 384 25 000 + 8 000 € 2005 392 2006 368 2007 340 2008 361 2009 356 2010 271 2011 233 2012 198 30 000 + 8 000 € 2013 154 2014 152 50 000 + 10 000 € 2015 132 2016 125 2017 91 2018 65 2019 48 2020 43 2021 45 2022 314 2023 333 2024 364 2025 420

 Kritiikki 
Suomen Cup on perustamisestaan lähtien herättänyt runsaasti keskustelua ja erilaista kritiikkiä. Aluksi sitä vastustettin, koska cupin otteluiden katsottiin rasittavan pelaajia liikaa, ja vaikuttavan näin myös maajoukkueen peliesityksiin. Toisaalta kilpailua kritisoitiin myös siitä, etteivät joukkueet pelaa tosissaan. Parhaiden seurojen epäiltiin jopa ryhtyvän peluuttamaan kakkosmiehistöjään, mikä vähentäisi yleisön kiinnostusta ja vaikeuttaisi Vakioveikkauksen kohteiden puntarointia. Tästä huolimatta ehdotettiin myös, että korkeimpien sarjatasojen seurat osallistuisivat kilpailuun juuri kakkosjoukkueillaan, jotta niidenkin pelaajat saisivat peliaikaa. Myöhemmin on erityisesti kiinnitetty huomiota siihen, ettei Suomen Cup ole saavuttanut muualla pelattavien kansallisten cup-kilpailuiden kaltaista suosiota. Suomen Palloliittoa onkin usein kritisoitu cupin markkinoinnin laiminlyönnistä. Asiaan kiinnitettiin huomiota jo 1970-luvun alussa, ja joitakin vuosia myöhemmin muun muassa Valkeakosken Hakan valmentaja Esko Malm väitti, ettei liitto ole tehnyt cupin markkinoinnin eteen käytännössä mitään.

2000-luvulla keskustelua ovat aiheuttaneet finaalien pienet yleisömäärät, vaatimattomina pidetyt rahapalkinnot sekä Suomen Palloliiton puutteellinen markkinointi, joka on koettu syylliseksi yleisön vähäiseen mielenkiintoon. Erityisesti vuonna 2017 tehty uudistus herätti ankaraa kritiikkiä. Uutta järjestelmää moitittiin siitä, että se teki yllätykset käytännössä mahdottomiksi ja näin osa perinteisestä ”cup-romantiikasta” katosi. Päästäkseen 16 parhaan joukkoon alasarjalaisen piti jättää lohkovaiheessa taakseen ainakin kaksi liigaseuraa. Aikaisemmin cupin viehätys perustui alasarjajoukkueiden osalta siihen, että ne saattoivat päästä pelaamaan pääsarjatason seuroja vastaan. Lohkosysteemiin siirtymisen myötä sellaista ei enää juurikaan tapahtunut. Lohkosysteemin vuoksi joukkueet saattoivat myös lähteä hakemaan otteluista tasapeliä varmistaakseen jatkopaikkansa, mitä pidetään cupin hengen vastaisena.

Uusi pelijärjestelmä aiheutti myös erikoisuuksia. Vuoden 2017 Suomen Cup alkoi jo pari kuukautta ennen kuin edellisen kauden finaalia oli pelattu. Toinen erikoisuus oli, että cupista jo kerran pudonnut Kakkosen joukkue saattoi päästä siihen uudelleen mukaan. Esimerkiksi Musan Salama putosi cupista elokuussa 2016 jo ensimmäisellä kierroksella, mutta selvisi kuitenkin myöhemmin syksyllä Kakkosen nousukarsintoihin ja sai näin paikan cupin lohkovaiheeseen. Maalivahtilegenda Olli Huttusen mukaan cupin henki muuttui uudistuksen myötä olennaisesti, ja toisen pelaajalegendan Atik Ismailin mielestä kilpailua ei pitäisi enää edes kutsua Suomen Cupiksi. Vastustuksesta huolimatta osa pelaajista ja valmentajista hyväksyi uudistukset. Hyvänä puolena pidettiin sitä, että huippujoukkueet saivat talven harjoitusotteluiden tilalle merkityksellisiä pelejä ja niitä oli enemmän kuin perinteisessä cup-kilpailussa. Joidenkin näkemysten mukaan uudistettu Suomen Cup sopi myös ammattimaiseen toimintaan pyrkiville alasarjojen seuroille paremmin tarjoamalla niille kovia vastustajia lohkovaiheessa.

 Pokaali 
Voittajajoukkueen haltuun vuodeksi luovutettava kiertopalkinto on vuorineuvos Juuso Waldenin Englannista hankkima hopeapokaali, joka tunnetaan nimellä Antero Nymanin muistopalkinto. Hän lahjoitti sen Suomen Palloliitolle uutta cup-kilpailua varten vuonna 1954. Nimeksi piti alun perin tulla Juuson pokaali, mutta Waldenin pyynnostä se nimettiin syyskuussa 1953 kuolleen Antero Nymanin mukaan. Hakan joukkueessa ensimmäisessä Suomen Cupin finaalissa pelanneen Aimo Pulkkisen mukaan pokaali saapui maahan niin myöhään, että se uhkasi jäädä tulliin loppuottelun ajaksi.

Varsinaisen maljan lisäksi pokaaliin kuuluu irtonainen kansi sekä puinen jalusta, johon kiinnitettyihin hopealaattoihin on kaiverrettu voittajajoukkueiden nimet. Noin 4,1 kilon painoinen pokaali on 47 cm korkea ja 35 cm leveä. Sen vetoisuus on kahdeksan litraa, mikä on epävirallisesti mitattu Valkeakosken Hakan voitonjuhlissa. Pokaalin rahalliseksi arvoksi arvioitiin 1950-luvulla satojatuhansia markkoja, ja myöhemmin 1980-luvulla sen vakuutusarvoksi ilmoitettiin 70 000 markkaa.

Voittopokaali ja muut palkinnot jaettiin aluksi kentällä, kunnes vuonna 1976 siirryttiin englantilaistyyliseen palkintojenjakoon katsomon kutsuvierasaitiossa. Finaalissa esiintyneille voittajajoukkueen pelaajille luovutetaan henkilökohtaisena palkintona pokaalin pienoismalli. Vuonna 1956 Idman Oy lahjoitti loppuottelun häviäjälle kunniapalkinnoksi hopeisen pokaalin.

Antero Nymanin muistopalkinto on jalustaa lukuun ottamatta samanlainen kuin Isossa-Britanniassa järjestettävässä Crufts-koiranäyttelyssä jaettava Keddell Memorial Trophy, jonka Sheffieldissä toiminut Martin Hall & Co Ltd valmisti vuonna 1925.. Suomen Cupista poiketen parhaan koiran omistaja saa haltuunsa ainoastaan pokaalin kopion.

 Suomen Cupin loppuottelut 

Joukkueen nimen perään on merkitty sarjataso, mikäli se on pelannut pääsarjaa alempana.
 Kausi Voittaja Tulos 2. sija Loppuottelun pelipaikka Yleisömäärä 1955 Haka 5–1 HPS (II) Helsingin olympiastadion, Helsinki 3 021 1956 Pallo-Pojat (II) 2–1 TKT (II) Helsingin olympiastadion, Helsinki 2 020 1957 IF Drott (II) 2–1 ja. KPT (II) Helsingin olympiastadion, Helsinki 3 907 1958 KTP 4–1 KIF (II) Helsingin olympiastadion, Helsinki 3 005 1959 Haka 2–1 HIFK Helsingin olympiastadion, Helsinki 4 176 1960 Haka 3–1 ja. RU-38 Helsingin olympiastadion, Helsinki 4 729 1961 KTP (II) 5–2 Pallo-Pojat Helsingin olympiastadion, Helsinki 3 601 1962 HPS 5–0 RoPS (III) Helsingin olympiastadion, Helsinki 5 022 1963 Haka 1–0 Reipas Helsingin olympiastadion, Helsinki 14 052 1964 Reipas 1–0 LaPa (III) Helsingin olympiastadion, Helsinki 4 837 1965 ÅIFK 1–0 TPS (II) Helsingin olympiastadion, Helsinki 1 936 1966 HJK 6–1 KTP Helsingin olympiastadion, Helsinki 7 069 1967 KTP 2–0 Reipas Helsingin olympiastadion, Helsinki 5 243 1968 KuPS 2–1 KTP Helsingin olympiastadion, Helsinki 3 521 1969 Haka 2–0 Tapion Honka (II) Helsingin olympiastadion, Helsinki 1 250 1970 MP 4–1 ja. Reipas Helsingin olympiastadion, Helsinki 5 399 1971 MP 4–1 IF Sport (II) Helsingin olympiastadion, Helsinki 2 645 1972 Reipas 2–0 VPS Helsingin olympiastadion, Helsinki 528 1973 Reipas 1–0 SePS (II) Helsingin olympiastadion, Helsinki 2 846 1974 Reipas 1–0 OTP Helsingin olympiastadion, Helsinki 4 866 1975 Reipas 6–2 ja. HJK Helsingin olympiastadion, Helsinki 6 086 1976 Reipas 2–0 Ilves (II) Ratinan stadion, Tampere 2 175 1977 Haka 3–1 SePS (II) Helsingin olympiastadion, Helsinki 2 134 1978 Reipas 3–1 KPT Väinölänniemen stadion, Kuopio 1 664 1–1 Radiomäen urheilukenttä, Lahti 1 731 1979 Ilves 2–0 TPS Helsingin olympiastadion, Helsinki 2 409 1980 KTP 3–2 Haka Helsingin olympiastadion, Helsinki 7 039 1981 HJK 4–0 FC Kuusysi (II) Töölön pallokenttä, Helsinki 5 063 1982 Haka 3–2 KPV Helsingin olympiastadion, Helsinki 4 161 1983 FC Kuusysi 2–0 Haka Helsingin olympiastadion, Helsinki 5 008 1984 HJK 2–1 FC Kuusysi Helsingin olympiastadion, Helsinki 6 057 1985 Haka 4–3 rp. (2–2) HJK Helsingin olympiastadion, Helsinki 6 622 1986 RoPS 2–0 KePS Helsingin olympiastadion, Helsinki 3 636 1987 FC Kuusysi 5–4 OTP (II) Helsingin olympiastadion, Helsinki 7 176 1988 Haka 1–0 OTP Helsingin olympiastadion, Helsinki 3 504 1989 KuPS 3–2 Haka Helsingin olympiastadion, Helsinki 5 203 1990 Ilves 2–1 HJK Helsingin olympiastadion, Helsinki 8 285 1991 TPS 5–3 rp. (0–0) FC Kuusysi Helsingin olympiastadion, Helsinki 8 717 1992 MyPa 2–0 FF Jaro Helsingin olympiastadion, Helsinki 9 517 1993 HJK 2–0 RoPS Porin stadion, Pori 4 680 1994 TPS 2–1 HJK Helsingin olympiastadion, Helsinki 7 617 1995 MyPa 1–0 FC Jazz Helsingin olympiastadion, Helsinki 6 140 1996 HJK 4–3 rp. (0–0) TPS Helsingin olympiastadion, Helsinki 3 632 1997 FC Haka (II) 2–1 ja. TPS Helsingin olympiastadion, Helsinki 4 107 1998 HJK 3–2 PK-35 Helsingin olympiastadion, Helsinki 5 023 1999 FC Jokerit 2–1 FF Jaro (II) Helsingin olympiastadion, Helsinki 3 217 2000 HJK 1–0 Kotkan TP Töölön jalkapallostadion, Helsinki 3 471 2001 Atlantis FC 1–0 Tampere United Tammelan stadion, Tampere 3 820 2002 FC Haka 4–1 FC Lahti Töölön jalkapallostadion, Helsinki 2 984 2003 HJK 2–1 ja. AC Allianssi Töölön jalkapallostadion, Helsinki 3 520 2004 MyPa 2–1 FC Hämeenlinna Töölön jalkapallostadion, Helsinki 2 650 2005 FC Haka 4–1 TPS Töölön jalkapallostadion, Helsinki 2 130 2006 HJK 1–0 KPV (II) Töölön jalkapallostadion, Helsinki 2 447 2007 Tampere United 6–4 rp. (3–3) FC Honka Töölön jalkapallostadion, Helsinki 1 457 2008 HJK 2–1 ja. FC Honka Töölön jalkapallostadion, Helsinki 1 564 2009 FC Inter 2–1Tampere United Töölön jalkapallostadion, Helsinki 2 065 2010 TPS 2–0 HJK Töölön jalkapallostadion, Helsinki 5 137 2011 HJK 2–1 ja. KuPS Töölön jalkapallostadion, Helsinki 5 125 2012 FC Honka 1–0 KuPS Töölön jalkapallostadion, Helsinki 2 340 2013 RoPS 2–1 KuPS Töölön jalkapallostadion, Helsinki 4 032 2014 HJK 5–3 rp. (0–0) FC Inter Töölön jalkapallostadion, Helsinki 2 349 2015 IFK Mariehamn 2–1 FC Inter Tehtaan kenttä, Valkeakoski 3 017 2016 SJK 8–7 rp. (1–1) HJK Ratinan stadion, Tampere 2 000 2017 HJK 1–0 SJK Seinäjoen jalkapallostadion, Seinäjoki 3 617 2018 FC Inter 1–0 HJK Töölön jalkapallostadion, Helsinki 3 540 2019 Ilves 2–0 IFK Mariehamn Wiklöf Holding Arena, Maarianhamina 3 250 2020 HJK 2–0 FC Inter Veritas Stadion, Turku 2 500 2021 KuPS 5–4 rp. (0–0) HJK Helsingin olympiastadion, Helsinki -  2022 KuPS 1–0 FC Inter Helsingin olympiastadion, Helsinki  3 372 2023Ilves 2–1FC Honka Helsingin olympiastadion, Helsinki  4 431 2024KuPS 2–1 ja.FC Inter Tammelan stadion, Tampere  5 7452025HJK1–0KuPSTammelan stadion, Tampere5 355

 Joukkuekohtainen menestys 

+Voitot Suomen Cupissa vuosina 1955–2025 Joukkue Voitot Vuosina HJK 15 1966, 1981, 1984, 1993, 1996, 1998, 2000, 2003, 2006, 2008, 2011, 2014, 2017, 2020, 2025 FC Haka 12 1955, 1959, 1960, 1963, 1969, 1977, 1982, 1985, 1988, 1997, 2002, 2005 Reipas 7 1964, 1972, 1973, 1974, 1975, 1976, 1978 KuPS 5 1968, 1989, 2021, 2022, 2024 KTP 4 1958, 1961, 1967, 1980 Ilves 1979, 1990, 2019, 2023 MyPa 3 1992, 1995, 2004 TPS 1991, 1994, 2010 MP 2 1970, 1971 FC Kuusysi 1983, 1987 RoPS 1986, 2013 FC Inter 2009, 2018 Pallo-Pojat 1 1956 IF Drott 1957 HPS 1962 ÅIFK 1965 FC Jokerit 1999 Atlantis FC 2001 Tampere United 2007 FC Honka 2012 IFK Mariehamn 2015SJK 2016

+Häviöt finaaleissa vuosina 1955–2025 Joukkue Häviöt Vuosina HJK 8 1975, 1985, 1990, 1994, 2010, 2016, 2018, 2021 TPS 5 1965, 1979, 1996, 1997, 2005 FC Inter 2014, 2015, 2020, 2022, 2024 Tapion Honka / FC Honka 4 1969, 2007, 2008, 2023 KuPS 2011, 2012, 2013, 2025 Reipas 3 1963, 1967, 1970 OTP 1974, 1987, 1988 FC Haka 1980, 1983, 1989 FC Kuusysi 1981, 1984, 1991 KTP / Kotkan TP 1966, 1968, 2000 SePS 2 1973, 1977 KPT 1957, 1978 RoPS 1962, 1993 FF Jaro 1992, 1999 KPV 1982, 2006 Tampere United 2001, 2009 HPS 1 1955 TKT 1956 KIF 1958 HIFK 1959 RU-38 1960 Pallo-Pojat 1961 LaPa 1964 IF Sport 1971 VPS 1972 Ilves 1976 KePS 1986 FC Jazz 1995 PK-35 1998 FC Lahti 2002 AC Allianssi 2003 FC Hämeenlinna 2004 SJK 2017 IFK Mariehamn 2019

 Suomen Cupin pikkufinaalit 1989–2011 
 Kausi Voittaja Tulos 2. 1989 Mäntän Valo 3–2 Euran Pallo 1990 Rautsun Reipas 8–0 Buta 1991 SUMU 3–2 Turun Teräs 1992 Nokian Pyry 4–1 Porin Palloilijat 1993 Hyvinkään Palloseura 1–0 FC Norssi 1994 Mikkelin Kissat 4–3 City Stars 1995 EBK 1–0 PK-35 1996 VJS 3–0 Rakuunat A 1997 Tervarit 2–1 FC Capital 1998 LTP 5–0 Hyvinkään Apollo 1999 Rakuunat 3–0 FC Viikingit 2000 AC Vantaa 6–0 Iisalmen Pallo-Veikot 2001 ÅIFK 3–0 Kajaanin Palloilijat 2002 AC Vantaa 1–0 HJK A 2003 FCK Salamat 7–0 Järvenpään Palloseura 2004 Klubi 04 3–0 City Stars 2005 JJK 6–1 City Stars 2006 Kultsu FC 6–5 rp. (1–1) PS Kemi Kings 2007 City Stars 2–1 HIFK 2008 Warkaus JK 5–4 rp. (1–1) FC Honka 2 2009 FC Jazz-j 2–1 City Stars 2010 Salpausselän Reipas 2–0 FC Ilves 2011 SJK 7–0 PK-35 / VJS

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Suomen Cupin virallinen sivusto

Luokka:Suomen Cup
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit