Rapallon sopimus

Rapallon sopimus solmittiin 16. huhtikuuta 1922 Venäjän ja Saksan kesken. Sen allekirjoitti Saksan ulkoasiainministeri Walther Rathenau ja Neuvosto-Venäjän ulkoasiainkansankomissaari Georgi Vasiljevitš Tšitšerin. Tämä Genovan konferenssin aikana solmittu sopimus loi Venäjän federatiivisen sosialistisen neuvostotasavallan ja Saksan valtakunnan välille diplomaattisuhteet, mitkä olivat katkenneet 13. marraskuuta 1918. Tuolloin kun Saksan hävittyä ensimmäisen maailmansodan oli Neuvosto-Venäjä julistanut Brest-Litovskin rauhansopimuksen mitättömäksi ja pyrkinyt hankkimaan takaisin siinä menetettyjä alueita Ukrainassa, Puolassa ja Baltiassa etenemällä sitä mukaa kun itävaltaunkarilaiset ja saksalaiset vetäytyivät.

Sopimusta laajennettiin Berliinissä 5. marraskuuta 1922 koskemaan myös Armenian sosialistita neuvostotasavaltaa, Azerbaidžanin sosialistista neuvostotasavaltaa, Gruusian sosialistista neuvostotasavaltaa, Ukrainan sosialistista neuvostotasavaltaa, Valko-Venäjän sosialistita neuvostotasavaltaa ja Kaukasian sosialistista neuvostotasavaltaa. Lisäpöytäkirjan allekirjoitti Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan puolesta sen Berliinin suurlähettiläs Nikolaus Krestinski, muiden neuvostotasavaltojen puolesta Ukrainan toimeenpanevan keskuskomitean jäsen Waldemar Aussem ja Saksan puolesta alivaltiosihteeri von Maltzan. Tämä oli tarpeen siksi, että Neuvostoliitto perustettiin vasta runsata kuukautta myöhemmin 30. joulukuuta 1922.

 Seuraukset 
Sopimuksella maailmansodan hävinnyt Saksa sekä sisällissodan ja intervention kärsinyt Neuvosto-Venäjä murtautuvat diplomaattisesta eristäytyneisyydestään. Samalla luotiin perusta sille, että Saksa saattoi Versailles’n rauhansopimuksen vastaisesti kehittää siltä kiellettyjä asejärjestelmiä Neuvostoliiton alueella. Vaikka sopimus ei sisältänyt täsmennyksiä yhteistyön laadusta, se johti konkreettiseen sotilaalliseen yhteistyöhön, joka hyödytti molempia osapuolia. Saksan teknisten asiantuntijoiden johdolla sekä neuvostoliittolaisella  työvoimalla ja raaka-aineilla työläisten ja talonpoikien puna-armeija valmisti ensimmäiset panssarivaununsa ja lentokoneensa. Lentokoneita valmistui yhteistuotantona vuosittain noin 300, mistä puna-armeija sai 60. 

Rapallon sopimuksen pohjalta Krestinski ja Stresemann allekirjoittivat 24. huhtikuuta 1926 vielä Berliinin sopimuksenkin, mikä sisälsi Neuvostoliiton ja Saksan välisen hyökkäämättömyyssopimuksen.

Katso myös

 Neuvostoliiton ja Saksan suhteet ennen toista maailmansotaa
 Saksan lentäjäkoulutus Neuvostoliitossa

Lähteet

 Salomaa, Markku: Punaupseerien nousu ja tuho. S. 189-190. Otava, 2018. 



Aiheesta muualla
Sopimuksen teksti kansainliiton englanninkielisinä käännöksinä 

Luokka:Rauhansopimukset
Luokka:1922