Galenos

Klaudios Galenos (, ; 129 – n. 216/217) oli antiikin kreikkalainen lääkäri, lääketieteilijä ja filosofi, joka oli kotoisin Pergamonista. Hänen teoksillaan on ollut laaja ja kestävä vaikutus lääketieteen eri osa-alueisiin antiikista aina nykyaikaan saakka.Ahonen 2019, s. 11, 18, 40.

Galenos toimi lääkärinä sekä kotikaupungissaan että Roomassa, jossa hän hoiti muun muassa keisareita Marcus Aurelius ja Septimius Severus. Hän myös opetti lääketiedettä. Hän oli tuottelias kirjailija ja vaikuttaa olleen yksi aikansa oppineimmista henkilöistä, mikä käy ilmi paitsi hänen säilyneistä lääketieteellisistä ja filosofisista teoksistaan myös kadonneiden teosten luetteloista.

Galenos muistetaan erityisesti anatomian mestarina.Ahonen 2019, s. 18–29. Hänen anatomiansa perustui eläinten leikkelyyn, minkä nojalla hän teki johtopäätöksiä myös ihmisten ruumiinrakenteesta. Galenos oli lääketieteellisenä auktoriteettina läpi koko keskiajan.

 Elämä 
 Nuoruus ja opinnot 

Antiikin ajan lähteet kertovat vain vähän Galenoksen elämästä, ja siitä tiedetään lähinnä hänen omien teostensa kautta. Niissä esiintyy lukuisia anekdootteja hänestä ja hänen aikalaisistaan, ja niistä muodostuu melko hyvä kokonaiskuva hänen elämästään. Galenos oli kotoisin Myysian Pergamonista,Galenos: Yksinkertaisten lääkkeiden sekoituksista ja kyvyistä (De simplicium medicamentorum facultatibus) 10.2.9, vol. xii, s. 272. ja useiden hänen teoksissaan olevien mainintojen mukaan hän vaikuttaa syntyneen vuoden 129 syksyllä. Hänen isänsä oli Nikon, joka oli Sudan mukaan arkkitehti ja geometrikko,Suda, . ja jota Galenos ylistää usein paitsi hänen tähtitieteen, grammatiikan, aritmetiikan ja filosofian tietojensa vuoksi, myös hänen kärsivällisyytensä, oikeudenmukaisuutensa, hyväntähtoisuutensa ja muiden hyveidensä vuoksi.Galenos: Sielun tunteiden tunnistamisesta ja parantamisesta (De propriorum animi cuiuslibet affectuum dignotione et curatione) 100.8, vol. v, s. 40–41, jne.; Hyvänesteisyydestä ja huononesteisyydestä (De rebus boni malique suci) c. i, vol. vi, s. 755, jne.; Kirjojeni järjestyksestä (De ordine librorum suorum), vol. xix, s. 59. Myös Galenoksen isänisä oli ollut matemaattisesti oppinut. Äitinsä Galenos esittää kiivasluonteisena naisena, joka riiteli hänen isänsä kanssa ”pahemmin kuin Ksanthippe Sokrateen kanssa”.Galenos: Sielun tunteiden tunnistamisesta ja parantamisesta (De propriorum animi cuiuslibet affectuum dignotione et curatione) 100.8, vol. v, s. 40–41.

pienoiskuva|vasen|pysty=0.62|Galenos. Ferdinand Georg Waldmüllerin maalaus vuodelta 1826.
Galenos ja hänen isänsä olivat mahdollisesti Rooman kansalaisia, ja isän roomalaiseksi nimeksi mainitaan Aelius (tai Julius) Nicon. Galenoksen omaksi roomalaiseksi nimeksi mainitaan yleensä vanhemmissa lähteissä Claudius Galenus, mutta joskus isän nimen perusteella Aelius Galenus. Nimeä Claudius Galenus pidettiin nykytutkimuksessa pitkään virheellisenä tulkintana, joka olisi syntynyt vasta renessanssiajalla, mutta nykyisin katsotaan, että se voi sittenkin perustua vanhoihin kreikankielisiin käsikirjoituksiin.

Galenos sai aluksi opetusta isältään. Myöhemmin hän alkoi opiskella logiikkaa ja filosofiaa stoalaisen Filopatorin ja peripateetikko Aspasioksen oppilaana, platonilaisen Gaiuksen jonkun oppilaan oppilaana, sekä jonkun epikurolaisen filosofin oppilaana.Galenos: Sielun tunteiden tunnistamisesta ja parantamisesta (De propriorum animi cuiuslibet affectuum dignotione et curatione) 100.8, vol. v, s. 41. Galenoksen ollessa 16- tai 17-vuotias hänen isänsä, joka oli siihen saakka aikonut pojastaan filosofia, muutti mielensä ja näkemänsä unen seurauksena valitsi hänelle lääkärinammatin.Galenos: Parantamisen menetelmästä (De methodo medendi) 9.4, vol. x, s. 609; Kommentaari Hippokrateen teokseen De humor. 2.2, vol. xvi, s. 223; Kirjojeni järjestyksestä (De ordine librorum suorum), vol. xix, s. 59.

Galenoksen lääkärinkoulutuksessa ei säästelty kustannuksia, ja useita hänen lääketieteen opettajiaan tunnetaan nimeltä. Ensimmäisinä Galenosta opettivat Aishkrion,Galenos: Yksinkertaisten lääkkeiden sekoituksista ja kyvyistä (De simplicium medicamentorum facultatibus) 11.1.34, vol. xii, s. 356. SatyrosGalenos: Kommentaari Hippokrateen teokseen Ennusteen tekeminen (Praedictiones) I.1.5, vol. xvi, s. 524; Kirjojeni järjestyksestä (De ordine librorum suorum), vol. xix, s. 57. ja Stratonikos hänen kotikaupungissaan.Galenos: Mustasta sapesta (De atra bile), 100.4, vol. v, s. 119. 20-vuotiaana, vuonna 149/150, Galenos menetti isänsä,Galenos: Hyvänesteisyydestä ja huononesteisyydestä (De rebus boni malique suci) 100.1, vol. vi, s. 756. ja suunnilleen samoihin aikoihin hän ilmeisesti siirtyi Smyrnaan, jossa hän opiskeli lääkäri Pelopsin ja platonilaisen filosofi Albinoksen oppilaana.Galenos: Anatomian tutkimuksen käytännöistä (De anatomicis administrationibus) 1.1, vol. ii, s. 217; Omista kirjoistani (De libris propriis) c. ii, vol. xix, s. 16. Galenos opiskeli myös Korintissa Numesianoksen oppilaanaGalenos: Anatomian tutkimuksen käytännöistä (De anatomicis administrationibus) 1. c. ja Aleksandriassa Herakleianoksen oppilaana.Galenos: Kommentaari Hippokrateen teokseen Ihmisen luonnosta (De natura hominis) 2.6, vol. 16.136. Hänen opettajiinsa lukeutuvat myös Aelianus MecciusGalenos: Teriakista Pamfilianokselle (De theriaca ad Pamphilianum), vol. xiv, s. 298–9. ja Ifikianos.Galenos: Kommentaari Hippokrateen teokseen Ruumiinnesteistä (De humoribus) 3.34, vol. xvi, s. 484. Oletettavasti noihin aikoihin Galenos kävi myös monissa muissa paikoissa, jotka hänen teoksissaan mainitaan, kuten Kilikia, Foinikia, Palestiina, Skyros, KreetaGalenos: Kommentaari Hippokrateen teokseen Ruokavaliosta akuuteissa sairauksissa (De victus ratione in morbis acutis) 3.8, vol. xv, s. 648. ja Kypros.Galenos: Yksinkertaisten lääkkeiden sekoituksista ja kyvyistä (De simplicium medicamentorum facultatibus) 9.1.2, vol. xii, s. 171

 Lääkärinä Pergamonissa ja ensimmäinen käynti Roomassa 

Galenos palasi Pergamoniin Aleksandriasta vuonna 157 ollessaan 27-vuotias.Galenos: Lääkkeiden koostumuksesta lajin mukaan (De compositione medicamentorum secundum genera) 3.2, vol. xiii, s. 599. Seuraavana vuonna hän sai kaupungin ylipapilta nimityksen gladiaattorikoulun lääkäriksi. Hän toimi kyseisessä tärkeässä tehtävässä menestyksekkäästi useiden vuosien ajan ja sai paljon mainetta.Galenos: Kommentaari Hippokrateen teokseen Murtumista (De fracturis) 3.21, vol. xviii. pt. 2, s. 567, jne.; Lääkkeiden koostumuksesta lajin mukaan (De compositione medicamentorum secundum genera) 3.2, vol. xiii, s. 574.

Vuonna 162 Galenos jätti kotikaupunkinsa joidenkin levottomuuksien vuoksi ja siirtyi ensimmäisen kerran Roomaan.Galenos: Omista kirjoistani (De libris propriis) c. i, vol. xix, s. 15. Hän saavutti siellä niin paljon mainetta lääkärinkykyjensä ansiosta, että sai asiakkaikseen monia merkkihenkilöitä. Häntä olisi suositeltu myös keisari Marcus Aureliukselle, mutta hän kieltäytyi kunniasta.Galenos: Prognoosista, Epigeneelle (De praenotione ad Epigenem) 100.8, vol. xiv, s. 647. Roomassa Galenos kirjoitti muun muassa ensimmäiset versiot teoksistaan Hippokrateen ja Platonin mielipiteistä (De placitis Hippocratis et Platonis) ja Anatomian tutkimuksen käytännöistä (De anatomicis administrationibus) sekä eräitä muita tutkielmia,Galenos: Anatomian tutkimuksen käytännöistä (De anatomicis administrationibus) 1.1, vol. ii, s. 215. ja herätti menestyksekkään lääkärin- ja opetus- ja kirjoitustoimintansa vuoksi niin paljon kateutta muissa lääkäreissä, että pelkäsi tulevansa näiden myrkyttämäksi.Galenos: Prognoosista, Epigeneelle (De praenotione ad Epigenem) 100.4, vol. xiv, s. 623, jne. Galenos kertoo, että lopulta häntä kutsuttiin paitsi ”ihmepuhujaksi” () myös ”ihmeidentekijäksi” ().Galenos: Prognoosista, Epigeneelle (De praenotione ad Epigenem) 100.8, vol. xiv, s. 641.

Usein sanotaan, että Galenos olisi jättänyt Rooman sen jälkeen, kun Syyriasta vuonna 166 alkunsa saanut ja monia valtakunnan osia vaivannut vakava kulkutautiepidemia lopulta saavutti myös pääkaupungin. Galenos oli kuitenkin pitkään toivonut voivansa palata Pergamoniin heti kun tilanne kaupungissa olisi rauhoittunut, ja vältteli keisarille esitellyksi tulemista, koska pelkäsi sen estävän hänen paluunsa Vähään-Aasiaan.Galenos: Prognoosista, Epigeneelle (De praenotione ad Epigenem) 100.4, vol. xiv, s. 622, 647, 648. Kulkutaudin puhkeaminen on voinut lähinnä vauhdittaa lähtöpäätöstä.Galenos: Omista kirjoistani (De libris propriis) 100.1. vol.xix. p.15. Galenos jätti Rooman kiireellä ja salavihkaa kesällä 166 ja nousi laivaan Brundisiumissa.Galenos: Prognoosista, Epigeneelle (De praenotione ad Epigenem) 100.9, vol. xiv, s. 648.

 Jälleen Pergamonissa ja toinen käynti Roomassa 
pienoiskuva|pysty|Galenosta esittävä patsas Bolognassa Italiassa.

Galenos pääsi takaisin Pergamoniin vuonna 167, jolloin hän oli 38-vuotias,Galenos: Omista kirjoistani (De libris propriis) 100.2, vol. xix, s. 16. ja jatkoi siellä entistä elämäänsä. Hän ehti viettää siellä kuitenkin vain pari vuotta, kunnes sai Marcus Aureliukselta ja Lucius Verukselta kutsun tulla heidän luokseen Venetian Aquileiaan, joka toimi keskeisenä linnoituksena valtakunnan koillisrajalla, ja johon keisarit olivat koonneet joukkonsa sotiakseen pohjoisia heimoja vastaan ja jossa hei aikoivat talvehtia.Galenos: Omista kirjoistani (De libris propriis) 1. c, s. 17, 18; Prognoosista, Epigeneelle (De praenotione ad Epigenem) 100.9, vol. xiv, s. 649, 650. Galenos matkusti Traakian ja Makedonian halki taittaen osan matkasta jalan,Galenos: Yksinkertaisten lääkkeiden sekoituksista ja kyvyistä (De simplicium medicamentorum facultatibus) 9.1.2, vol. xii, s. 171. ja ehti Aquileiaan vuoden 169 lopulla hieman ennen kuin kulkutauti puhkesi sotaleirissä.Galenos: Omista kirjoistani (De libris propriis); Prognoosista, Epigeneelle (De praenotione ad Epigenem) 1. c. Keisarit lähtivät hovinsa ja osan sotilaista kanssa kohti Roomaa. Verus kuoli äkillisesti joulukuussa matkalla Julia Concordian ja Altinumin välillä.

Galenos seurasi Marcus Aureliusta Roomaan. Kun keisari palasi sotimaan Tonavan varrelle, Galenos sai vaivalla luvan jäädä Roomaan väittämällä, että se oli Asklepioksen tahto, joka oli ilmaistu hänelle unessa.Galenos: Omista kirjoistani (De libris propriis) 1. c. On mahdotonta sanoa, näkikö Galenos todella tällaisen unen vai keksikö hän sen välttääkseen sotaretken vaivat, mutta hän ainakin sanoo useissa muissakin yhteyksissä saaneensa viestejä jumalilta unen aikana tilanteissa, joissa ei ole havaittavissa itsekästä motiivia.

Noihin aikoihin Marcus Aurelius menetti poikansa Annius Verus Caesarin. Lähtiessään Roomasta keisari antoi tuolloin yhdeksänvuotiaan poikansa Commoduksen, josta myöhemmin tuli keisari isänsä jälkeen, Galenoksen ja eräiden muiden lääkärien hoivaan.Galenos: Omista kirjoistani (De libris propriis) ja Prognoosista, Epigeneelle (De praenotione ad Epigenem) 1. c. Suunnilleen samoihin aikoihin, vuonna 170, Marcus Aurelius antoi Galenoksen tehtäväksi valmistaa teriakiksi kutsuttua lääkettä, jota hän nautti pieniä annoksia päivittäin.Galenos: Vastalääkkeistä (De antidotis) 1.1, vol. xiv, s. 3 jne.

Galenos viipyi Roomassa ilmeisesti joitakin vuosia, jona aikana hän aiempaan tapaansa luennoi, kirjoitti ja harjoitti lääkärinammattia suurella menestyksellä. Hän sai Roomassa valmiiksi kaksi pääteoksiinsa kuuluvaa tutkielmaa, jotka oli aloittanut aiemmalla käynnillään kaupungissa, nimittäin Hippokrateen ja Platonin mielipiteistä (De placitis Hippocratis et Platonis) ja Kehonosien hyödyllisyydestä (De usu partium corporis humani).Galenos: Omista kirjoistani (De libris propriis) 100.2, vol. xix, s. 19, 20.

Vuonna 192 (tai 191) Galenos kärsi suuren menetyksen, kun hän menetti arvokkaita kirjojaan, muistiinpanojaan ja lääkeaineitaan sekä itse suunnittelemansa instrumentit tulipalossa. Hän oli säilönyt nämä ja muuta arvokkainta omaisuuttaan Sacra vian varrella olleeseen holviin, mutta vastoin odotuksia palo levisi myös holveihin ja tuhosi kaiken. Sama palo tuhosi Palatiumin seutua ja useita sen kirjastoista, ja Galenos menetti niissä olleet arvokkaat lähdeteokset.

 Loppuelämä 
pienoiskuva|pysty|Galenosta esittävä patsas hänen kotikaupunkinsa Pergamonin paikalla sijaitsevassa Bergamassa Turkissa.

Galenoksen loppuelämästä tiedetään vain vähän. Paluumatkallaan Pergamoniin hän vieraili toistamiseen Lemnoksella, petyttyään ensimmäisellä käyntikerralla, sillä hän halusi oppia siellä ”lemnoslaiseksi maaksi” (terra Lemnia, terra sigillata) kutsutun punaliitupohjaisen lääkkeen valmistamisen.Galenos: Yksinkertaisten lääkkeiden sekoituksista ja kyvyistä (De simplicium medicamentorum facultatibus) 9.1.2, vol. xii, s. 172. Ei ole tietoa siitä, että Galenos olisi enää palannut Roomaan, ja yksi hänen arabiankielinen elämäkertansa sanoo, että hän oli Roomassa vain kahdesti.Anon. Arab. Philosoph. Biblioth. teoksessa Casiri, Miguel: Bibliotheca Arabico-Hispana Escurialensis, vol. i, s. 253. Galenos kertoo kuitenkin valmistaneensa teriakkia vielä keisari Septimus Severukselle noin vuonna 199, ja näin hän olisi saattanut olla kaupungissa 100-luvun lopulla.Galenos: Vastalääkkeistä (De antidotis) 1.13, vol. xiv, s. 63, 65.

Galenoksen tarkka kuolinaika ja ikä kuollessa ovat epäselviä. Nykyisin hänen kuolemansa ajoitetaan yleensä noin vuoteen 216 tai 217. Sudan mukaan hän olisi kuollut 70-vuotiaana, mikä ajoittaisi kuoleman jo noin vuoteen 199 tai 200. Hän oli varmuudella elossa vielä vuoden 199 tienoilla, jolloin hän sanoo lääkinneensä Septimus Severusta, ja hänen teoksensa Vastalääkkeistä (De antidotis), jossa tieto on, kirjoitettiin ilmeisesti kyseisenä vuonna tai hieman aiemmin, sillä se puhuu vain yhdestä keisarista; Caracalla nostettiin rinnakkaiskeisariksi mainittuna vuonna. Jos teos Teriakista Pisolle (De theriaca ad Pisonem) olisi aito, hän olisi elänyt vielä joitakin vuosia myöhemminkin, mutta nykyisin se katsotaan epäperäiseksi. Arabialaisten lähteiden mukaan Galenos olisi elänyt yli 80-vuotiaaksi, ja esimerkiksi Ibn al-Tayyib sanoo hänen kuolleen 88-vuotiaana, jolloin kuolema ajoittuisi vuoden 217 tienoille.

Mikään antiikin aikainen lähde ei mainitse Galenoksen kuolinpaikkaa, mutta Ibn al-Tayyibin ja eräiden muiden arabialaisten lähteiden mukaan hän olisi kuollut Sisiliassa. Toisaalta arabilähteiden luotettavuus on kyseenalainen, ja niissä esiintyy esimerkiksi virheellistä ajoitusta, jossa Galenosta on yritetty sijoittaa ensimmäiselle vuosisadalle. Galenoksen kuolinsyytä ei tunneta.

Jos Galenos kärsikin elinaikanaan kilpailijoidensa kateudesta ja panettelusta, hänen arvonsa myönnettiin hänen kuolemansa jälkeen. Muutaman vuosisadan kuluessa häntä alettiin kutsua sellaisilla ilmauksilla kuin ”ihmeellinen” (),Simplikios: Kommentaari Aristoteleen Fysiikkaan 4.3, s. 167, ed. Ald. ”oppinein ja tietävin lääkereiden joukossa” (medicorum dissertissimus atque doctissimus)Hieronymus: Kommentaari Amoksen kirjaan, 100.5, vol. vi, s. 283 (lat.). ja jopa ”jumalainen” ().Aleksandros Tralleislainen: Biblia iatrika, teoksessa Alexandri Tralliani medici lib. xii., 5.4. s. 77, Lutetiae = Pariisi, 1548.

 Lääketiede 
 Perusperiaatteet 

Galenos oli laaja-alaisesti oppinut, ja piti tätä tärkeänä ominaisuutena lääkärille; tätä kuvastaa muun muassa hänen teoksensa Että hyvä lääkäri on myös filosofi (Quod optimus medicus sit quoque philosophus). Aikana, jolloin Galenos toimi, lääketiede oli jakautunut useisiin koulukuntiin, joiden välillä oli paljon kiistoja. Jo pitkään olivat olleet vastakkain dogmaattinen ja empiirinen koulukunta. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. oli kehittynyt metodinen koulukunta, ja vain vähän ennen Galenoksen omaa aikaa eklektinen, pneumaattinen ja episynteettinen koulukunta. Galenos ei omaksunut minkään koulukunnan näkemyksiä sellaisinaan, vaan valitsi kustakin aineksia, joiden katsoi olevan tosia, ja kutsui orjiksi niitä, jotka seurasivat vain Hippokratesta, Praksagorasta tai ketä tahansa muuta yhtä henkilöä.Galenos: Omista kirjoistani (De libris propriis) 100.1, vol. xiv, s. 13.

Tästä huolimatta Galenoksen voidaan yleisperiaatteissaan seuraavan dogmaattista koulukuntaa, koska hänen menetelmänään oli pelkistää kaikki tietonsa, joka oli peräisin havainnoinnista, yleisiin teoreettisiin periaatteisiin. Nämä periaatteet hän sanoi johtaneensa kokemuksesta ja havainnoista, ja hänen teoksensa osoittavat monella tavalla, millä ahkeruudella hän keräsi kokemuksia ja millä tarkkuudella hän teki havaintojaan. Silti hän vaikuttaa ainakin jossakin määrin pitäneen yksittäisiä tosiseikkoja ja havaintoyksityiskohtia vähäarvoisina ja epäoleellisina niiden periaatteiden kannalta, joita hän piti kaiken lääketieteellisen tiedon perustana. Tässä mielessä Galenoksen tieteellinen menetelmä vaikuttaa olevan päinvastainen kuin se, mitä nykyisin pidetään oikeana tieteellisen tutkimuksen menetelmänä.

 Suhde hippokraattiseen lääketieteeseen 

Galenos ihaili Hippokratesta ja puhuu hänestä aina kunnioittavasti, sanoen toimivansa hänen periaatteidensa mukaan ja ainoastaan laajentavansa hänen oppejaan ja tukevansa niitä uusilla tosiseikoilla ja havainnoilla. Todellisuudessa hänen teoksensa olivat sekä aiheensa että tyylin puolesta täysin erilaisia kuin Corpus Hippocraticumiin kuuluvat, Hippokrateen nimiin laitetut teokset, sillä hippokraattiset teokset ovat suhteellisen yksinkertaisia, Galenoksen teokset taas monimutkaisempia ja usein vaikeaselkoisia.

Galenos on ollut historian kyvykkäimpiä henkilöitä selittämään hippokraattisia teoksia, ja kirjoitti niistä useita kommentaareja, jotka ovat olleet ensiarvoisen tärkeitä niiden ymmärtämisen kannalta. Antiikin aikana ja keskiajalla hänen kommentaarinsa toimivat tärkeänä historiallisen, kielellisen ja lääketieteellisen kritiikin lähteenä, josta kreikkalaiset, latinalaiset ja arabialaiset kommentaattorit ammensivat.

pienoiskuva|vasen|pysty=1.05|Galenos ja Hippokrates kuvattuna freskossa Anagnin katedraalissa Italiassa.
Galenos kirjoitti myös useita muita teoksia Hippokrateen ajatteluun liittyen. Osa niistä oli lääketieteellisiä ja osa kirjallisia ja grammaattisia. Monet näistä teoksista ovat kadonneet. Säilyneet teokset ovat pääosin lääketieteellisiä, mutta sisältävät samalla paljon filologisia yksityiskohtia, jotka käsittelevät eri käsikirjoituksissa olevia eroja tekstikohdissa, hankalien sanojen selityksiä sekä aikaisempien kommentaattorien antamia selityksiä. Galenos pyrki säilyttämään vanhat lukutavat silloinkin, kun ne olivat myöhempiä lukutapoja vaikeampia, ja pyrki selittämään ne ilman ylimääräisiä oletuksia.Galenos: Kommentaari Hippokrateen teokseen Epidemiat VI. i. praef, vol. xvii. pt. i. p.794, 2.49, ibid, s. 1005. Galenoksen suurimpana ongelmana ei ollut niinkään monisanaisuus vaan pyrkimys tukea hänen omia teorioitaan Hippokrateen kirjoituksilla. Niin hän sivuutti usein ne hippokraattiset ajatukset, jotka eivät sopineet yhteen hänen omien näkemystensä kanssa, ja korosti liiallisestikin niitä (kuten humoraalioppi), jotka muodostivat hänen oman järjestelmänsä perustan.

pienoiskuva|vasen|pysty=1.05|Galenos suorittamassa sian vivisektiota. Kuvitusta Galenoksen teosten vuoden 1541 Juntan laitoksesta.
 Anatomia, fysiologia ja patologia 

Galenoksen laaja tuntemus käytännöllisestä anatomiasta käy ilmi monista hänen teostensa kohdista. Tarkastellessaan esimerkiksi maksan verisuonia, hän kehottaa työntämään veitsen porttilaskimoon (vena portae) ja sieltä edelleen sen suurempiin haaraumiin, ja edelleen pidemmälle ja pidemmällä leikaten sen poikki. Lopulta voidaan jäljittää kaikkein pienimmätkin haaraumat poistamalla veitsellä välissä oleva aine, josta Erasistratos käytti nimitystä parenkhyma.Galenos: Anatomian tutkimuksen käytännöistä (De anatomicis administrationibus) 6.11, vol. ii, s. 575. Kuvatessaan erilaisia instrumentteja ja kojeita, joita anatomisessa tutkimuksessa käytettiin, hän vie lukijan usein kuin suoraan keskelle dissektiosalia.

Monet Galenoksen tekemät anatomian ja fysiologian havainnot pitävät täysin paikkansa. Hän esimerkiksi todisti, että virtsa erittyy munuaisissa, havaitsi 7 niistä 12 aivohermosta, jotka ovat yhteydessä suoraan aivoihin, ja keksi, että valtimot kuljettavat verta, johon keuhkoista tullut ilma sekoittuu, eivät pelkkää ilmaa kuten siihen asti luultiin. Galenos ei kuitenkaan ollut täysin perillä ruumiintoiminnoista. Hän ei esimerkiksi ymmärtänyt veren kiertävän kehää, vaan luuli maksan tuottavan jatkuvasti uutta verta, joka sydämestä levisi elimistöön latautuneena erilaisilla hengillä. Hän myös oletti virheellisesti, että ihmisen sydämen kammioiden välillä oli reikiä.

Usein on keskusteltu siitä, missä määrin Galenos sai anatomian tietonsa ihmisruumiiden leikkelystä ja missä määrin muista eläimistä. Hän sanoo itse tarkastelleensa ihmisruumista vain kahdesti. Missään hänen teostensa kohdassa ei suoraan sanota, että hän olisi itse leikellyt ihmisruumiita, kun taas monissa kohdissa puhutaan apinoiden, karhujen, vuohien ja muiden eläinten leikkelystä, mikä antaisi ymmärtää, että ihmisruumiita käytettiin vain harvoin jos koskaan.Galenos: Anatomian tutkimuksen käytännöistä (De anatomicis administrationibus) 3.5, vol. 2.384; Lihasten anatomiasta (De musculorum dissectione) c. l, vol. xviii. pt. ii, s. 930. Katso myös: Rufos Efesoslainen: De corp. hum. part. appellat. i, s. 33; Theofilos: De corp. hum. fabr. 5.11.20. Eräässä kohdassa Galenos kuitenkin mainitsee jonkinlaisena harvinaisuutena, että Marcus Aureliusta germaanien vastaiselle sotaretkelle seuranneilla lääkäreillä oli mahdollisuus leikellä barbaarien ruumiita.Galenos: Lääkkeiden koostumuksesta lajin mukaan (De compositione medicamentorum secundum genera) 3.2, vol. viii, s. 604.

Galenoksen eri teoksista voidaan löytää paljon aineistoa, joka voidaan lukea patologian alaan. Hänen patologiansa oli vajanaisempaa kuin hänen fysiologiansa, koska se ei perustunut nykyaikaisella tavalla anatomiaan, vaan hän joutui perustamaan näkemyksensä puhtaasti spekulaatioihin. Galenos omaksui näkemystensä pohjaksi opin neljästä alkuaineesta, maasta, vedestä, ilmasta ja tulesta. Hän oletti Hippokrateen tavoin, että taudit liittyivät erityisesti ruumiinnesteisiin ja niiden perusominaisuuksiin, jotka vastasivat neljän alkuaineen ominaisuuksia. Sairaus oli tila, joka johtui nestetasapainon häiriöstä. Tämän opin Galenos esitti sellaisella yksityiskohtaisuudella, että häntä voidaan pitää humoraaliopin varsinaisena kehittäjänä. Oppi omaksuttiin laajalti antiikin lääketieteessä.

 Dietetiikka ja hygienia 

Galenoksen ohjeet ruokaa ja terveyden säilyttämistä koskien olivat monin osin omaan kirjoitusaikaansa ja -paikkaansa sidottuja. Monet ohjeet liittyivät humoraalioppiin. Galenos piti ajalle tyypillisesti tärkeänä erilaisia voimisteluharjoituksia. Erityisesti hän suositteli metsästystä erinomaisena harjoitteena ruumiille ja mielelle.Galenos: Pienellä pallolla harjoittelemisesta (De parvae pilae exercitio), vol. 5.100.1, p. 900. Hän suositti parhaassa iässä oleville je kesäaikaan kylmiä kylpyjä. Vanhassa iässä, joka oli kylmä ja kuiva, tarvittiin sen sijaan kuumia kylpyjä, viiniä ja kosteuttavia ruokia. Aterioita tulisi olla kaksi päivässä, vanhoilla ihmisillä kolme. Kylpy sopii ennen päivällistä, jonka tuli koostua kalaruoasta. Antiikin aikana parhaana ruokana pidettiin yleensä sianlihaa, ja myös Galenos piti sitä ainakin urheilijoille parhaana ruokana. Hän sanoo, että urheilijat menettävät voimaansa heti, jos joutuvat luopumaan sianlihasta, vaikka saisivat yhtä paljon muuta ruokaa.Galenos: Ruoka-aineisiin sisältyvistä kyvyistä (De alimentorum facultatibus) 3.2, vol. vi, s. 661.

 Diagnostiikka ja prognostiikka 

Galenos oli ehkä omasta mielestään taitavimmillaan diagnostiikassa ja prognostiikassa, sillä hän väitti itse, ettei jumalan avulla ollut koskaan erehtynyt.Galenos: Kommentaari Hippokrateen teokseen Epidemiat I. 2.20, vol. xviii. pt. i, s. 383. Eräs hänen keskeinen periaatteensa prognoosin tekemisessä oli seurata kriittisiä päiviä, ja hän väitti, että niiden tarkalla huomioinnilla lääkäri voi esimerkiksi ennustaa jopa tunnin tarkkuudella, milloin potilaan kuume päättyy. Galenos katsoi useimpien antiikin lääketieteilijöiden tavoin, että kriittiset päivät riippuivat kuusta. Toinen merkittävä tekijä diagnostiikassa ja prognostiikassa oli pulssin seuraaminen, missä hän oli merkittävä ja käytännössä ainoa antiikin ajan auktoriteetti. Galenoksen mukaan pulssi koostui neljästä osasta, diastolisesta, systolisesta ja niiden välisistä kahdesta lepovaiheesta. Galenos katsoi, että harjaantunut ja tarkkaavainen lääkäri kykeni erottamaan kaikki nämä osat.Galenos: Diagnoosista pulssin perusteella (De dignoscendis pulsibus) 3.3, vol. viii, s. 902, jne.

 Terapeutiikka ja kirurgia 

Terapeutiikassaan Galenos ei ollut riippuvainen pelkästään kokemuksesta empiirikkojen tavoin, eikä pelkästään teoriasta, vaan pyrki yhdistelemään kummankin lähestymistavan hyötyjä. Hänen toimintansa perustui kahteen lähtökohtaan: Taudit ovat jotakin luonnon vastaista, ja ne tulee kumota jollakin, joka on taudin itsensä vastaista; ja se mikä on luonnollista, säilytetään sellaisen avulla, mikä on suhteessa luontoon. Näistä lähtökohdista seurasi toisaalta pyrkimys kumota tauteihin liittyviä tekijöitä ja toisaalta pyrkimys edesauttaa ruumiin oman voiman ja luonnollisen koostumuksen säilymistä. Koska tautia ei voida voittaa kokonaan niin kauan kuin sen aikaansaava syy on olemassa, aikaansaava syy tulee mahdollisuuksien mukaan poistaa. Oireet itsessään eivät tällöin kaipaa niin paljon hoitoa, koska ne katoavat ne aikaansaavan taudin kadotessa. Potilaan ruumiilliset voimat tulee ottaa huomioon hoidossa, ja kun voimat ovat ehtyneet liikaa, joitakin sellaisia hoitomenetelmiä, joita tauti itsessään vaatisi, ei voida käyttää.

Eräs Galenoksen käyttämä hoitomuoto oli suoneniskentä, jota hän katsoi tarpeelliseksi puolustaa Erasistratoksen kannattajia vastaan toimiessaan Roomassa. Hätätilanteessa hän ei epäröinyt suorittaa toimenpidettä itse. Muutoin Galenos, vaikka olikin harjoittanut kirurgiaa Pergamonissa, noudatti Roomassa ollessaan kaupungin lääkäreiden yleistä tapaa ja pidättäytyi kirurgisista toimenpiteistä.Galenos: Kommentaari Hippokrateen teokseen Murtumista (De fracturis) 3.21, vol. xviii. pt. ii, s. 567, jne.; Parantamisen menetelmästä (De methodo medendi) 6.6, vol. x, s. 454. Niin häntä ei ole pidetty kirurgiassa samanlaisena auktoriteettina kuin eräitä muita antiikin aikaisia lääketieteilijöitä.

 Lääkeaineoppi ja materia medica 

Lääkeaineopissa ja materia medicassa Galenos ei ollut samanlainen auktoriteetti kuin Dioskurides. Galenoksen teoksissa Lääkkeiden koostumuksesta lajin mukaan (De compositione medicamentorum secundum genera) ja Lääkkeiden koostumuksesta paikkojen mukaan (De compositione medicamentorum secundum locos) kuvataan suuri joukko lääkesekoituksia. Samoja tauteja varten tarkoitettujen sekoitusten suuri määrä sekä eri sekoituksissa käytettyjen ainesosien suuri määrä ilmentävät aikakauden pyrkimystä tutkia lääkeaineita hyvin yksityiskohtaisesti. Toisaalta hänen teoksistaan käy ilmi, ettei hän ollut muodostanut aihealueesta selkeää omaa näkemystä, sillä teokset koostuvat suurelta osin Andromakhos vanhemman, Arkhigeneen, Asklepiades Farmakionin, Dioskurideen ja muiden Galenosta edeltäneiden kirjoituksista otetuista kohdista. Galenoksen jälkeen kreikkalaiset lääkärit eivät enää juurikaan kehittäneet lääkeaineoppia eteenpäin, ja Aetioksella, Oreibasioksella ja muille olevat aihealueen teokset ovat vain aikaisempien kirjoitusten kokoelmia.

 Vaikutus 

Galenoksen ajan jälkeen vanhoista lääketieteen koulukunnista kuullaan enää vain harvoin, ja ne vaikuttavat hänen seuraajiensa aikana sulautuneen yhteen. Kreikkalaisia ja roomalaisia lääketieteellisiä teoksia koonneille, kuten Aetiokselle ja Oreibasiokselle, Galenoksen teokset toimivat heidän työnsä pohjana. Sen jälkeen kun Galenoksen teokset käännettiin arabiaksi 800-luvulla, missä päätyön teki Hunain ibn Ishaq, ne omaksuttiin idässä kaiken lääketieteen pohjaksi. Arabialaiset oppineet tekivät suuren työn Galenoksen teosten selittämisessä ja kirjoittivat niihin paljon kommentaareja. Myös monet Galenoksen omista teoksista ovat säilyneet vain arabiankielisinä versioina.

Arabialaisesta lääketieteestä Galenoksen suosio palasi keskiajan Eurooppaan, jossa hänen ajatuksensa omaksuttiin laajalti ja hän nousi alan auktoriteetiksi, vaikkakin hänen varsinaisia teoksiaan luettiin vain vähän verrattuna esimerkiksi Avicennaan. Galenoksen teorioita ei oltu valmiita kyseenalaistamaan ennen uuden lääketieteen syntyä. Erityisesti 1500-luvulla elänyt Andreas Vesalius ansioitui kokonaan uudelle pohjalle rakennetun lääketieteen kehittämisessä.

Muun muassa Suomen lääkärikoulutuksessa vuoteen 2011 asti käytössä ollut pääsykoekirja Galenos on nimetty Galenoksen mukaan.

 Filosofia 

Filosofiassa, kuten lääketieteessäkään, Galenos ei vaikuta kytkeneen itseään mihinkään yhteen koulukuntaan, vaan opiskeli kunkin oppeja. Kuitenkaan häntä ei voida kutsua eklektikoksi samassa merkityksessä kuin esimerkiksi Plotinosta, Porfyriosta, Iamblikhosta ja muita. Galenoksen ajattelu liittyy läheisimmin peripateettiseen koulukuntaan, ja hän yhdisteli siihen usein Vanhan Akatemian oppeja. Kauimpana Galenos oli uusplatonilaisista, ja hän vastusti myös monia Uuden Akatemian, stoalaisten ja epikurolaisten oppeja. Hän oli eri mieltä skeptikkojen kanssa siitä, ettei mitään varmuutta voitaisi saavuttaa missään tieteessä, mutta oli valmis pidättäytymään arvostelmista asioissa, joita ei voitu havaita. Tällaisia olivat muun muassa kysymykset, jotka koskivat ihmisen sielua, josta hän sanoi, ettei ollut kyennyt muodostamaan mielipidettään sen suhteen.Galenos: Sikiöiden muodostumisesta (De foetuum formatione), vol. iv, s. 700.

Galenoksen filosofian alan teoksista suurin osa on kadonnut. Hän vaikuttaa kuitenkin olleen antiikin aikana tunnettu erityisesti logiikan ja metafysiikan alalla, sillä hänen aikalaisensa Aleksanteri Afrodisiaslainen mainitsee hänet Platonin ja Aristoteleen rinnalla.Aleksanteri Afrodisiaslainen: Kommentaari Aristoteleen Topiikkaan 8.1, s. 262, ed. Venet. 1513. Aleksanterin sanotaan tunteneen Galenoksen henkilökohtaisesti, ja kutsuneen häntä ”Muulinpääksi”, koska ”hän oli niin vahva päältään, mitä tuli argumentteihin ja väittelemiseen”. Galenos opiskeli laajasti aristoteelista ja stoalaista logiikkaa. Hän kirjoitti kommentaarin koko Aristoteleen Organoniin kenties Topiikkaa lukuun ottamatta, ja kolmisenkymmentä muuta logiikan alan teosta. Niistä on säilynyt lähinnä lyhyt tutkielma Kielellisistä sofismeista (De sophismatis in verbo contingentibus), joka sekin saattaa olla epäperäinen.

Arabialaiset kirjailijat vaikuttavat tunteneen Galenoksen logiikan alan teokset hyvin ja kääntäneen niitä arabian kielle. Averroekselta tiedetään, että syllogismin neljäs kuvio laitettiin Galenoksen nimiin.Averroes: Selitys Porphyrioksen teokseen Eisagoge vol. i, s. 56, verso, ja s. 63, verso, ed. Venet. 1552. Tätä ei tunneta mistään kreikkalaisesta lähteestä, mutta näkemys on yleisesti hyväksytty, ja kuvio tunnetaan hänen nimellään. Averroes hylkäsi kuvion muita luonnottomampana. On myös ehdotettu, että Galenos olisi lähinnä ollut ensimmäinen, joka antoi kuviolle neljännen kuvion nimen, mutta että se olisi tunnettu jo aiemmin peripaattisessa koulukunnassa ja ollut mahdollisesti peräisin jo Aristoteleelta itseltään, koska se näyttäytyi ensimmäisen syllogismin käännettynä muunnelmana.

 Teokset 
pienoiskuva|pysty|Galenoksen teoksen Pulssista (De pulsibus) käsikirjoitusta noin vuodelta 1550.
pienoiskuva|pysty|Galenoksen teoksen Hoitamisesta suoneniskennällä (De curandi ratione) kansilehti vuodelta 1529.

Galenoksen nimissä on säilynyt suuri määrä teoksia, joihin lukeutuu ainakin 80 aitoa omaa teosta, ainakin 17 Hippokrateen nimiin laitettujen teosten kommentaaria, parikymmentä mahdollisesti epäperäistä teosta ja noin 45 varmuudella epäperäistä teosta. Suurin osa teoksista käsittelee lääketiedettä, mutta joukkoon kuuluu myös etiikan, logiikan ja muiden filosofian osa-alueiden sekä grammatiikan alan teoksia. Monet Galenos kirjoitti ystäviensä pyynnöstä ilman aikomusta julkaista niitä laajemmin. Säilyneiden teosten lisäksi Galenos kirjoitti lukuisia teoksia, joista on säilynyt vain tieto niiden nimestä. Nämä yhteenlaskettuna Galenos on saattanut kirjoittaa jopa 500 eri teosta.

Osa teoksista on hyvin suurikokoisia, mutta monet ovat hyvin lyhyitä, ja Galenos toistaa usein samoja tekstikohtia useissa tutkielmissaan korkeintaan vähäisin muutoksin. Tästä huolimatta Galenoksen tuotanto on poikkeuksellisen laaja. Teoksia on hyvin erityyppisiä: niihin lukeutuu esimerkiksi oppimateriaalia, muistiinpanoja suullisista esityksistä, poleemisia puheenvuoroja, kannanottoja johonkin ajankohtaiseen kiistaan ja laajemmalle yleisölle tarkoitettuja teoksia.Ahonen 2019, s. 66–69. Säilyneistä teoksista laajin on Kehonosien hyödyllisyydestä (De usu partium corporis humani), joka mainitaan joskus Galenoksen pääteokseksi tai ainakin fysiologian alan pääteokseksi. Muita tunnettuja ja merkittäviä teoksia ovat muun muassa anatomian alan pääteos Anatomian tutkimuksen käytännöistä (De anatomicis administrationibus), lääkäriltä vaaditun osaamisen laajuutta esittelevä Parantamisen menetelmästä (De methodo medendi), filosofiaa ja lääketiedettä yhdistelevä Hippokrateen ja Platonin mielipiteistä (De placitis Hippocratis et Platonis) sekä keskiajalla lääketieteen oppikirjana laajalti käytetty Lääketieteen taito (Ars medica).

Galenoksen kirjallinen tyyli on elegantti mutta monisanainen. Siitä välittyy Galenosta suomentaneen Marke Ahosen mukaan kirjoittajan ”persoonallinen ja tunnistettava ääni: rönsyilevä, tarinoiva, henkilökohtaiseen kokemukseen vetoava, paikoin humoristinen, usein sarkastinen ja sanavalinnoissaan jyrkkä”. Galenoksella esiintyy paljon lainauksia ja viittauksia kreikkalaisiin runoilijoihin, filosofeihin ja historioitsijoihin. Osa Galenoksen teoksista on säilynyt kreikaksi ja osa arabiankielisinä käännöksinä.

 Luettelo teoksista 

Galenoksen merkittävimpiä teoksia ovat:

 Lääketiede yleisesti 

 Empiirisestä koulukunnasta (kreik. ; lat. De empirica subfiguratione tai De subfiguratio(ne) empirica)
 Kehotuspuhe lääketieteen opiskeluunAhonen 2019, s. 138. ( tai ; Adhortatio ad artes addiscendas tai Oratio suasoria ad artes)
 Koulukunnista, vasta-alkajille (; De sectis ad tirones tai ad eos qui introducuntur)
 Lääketieteellisestä kokemuksesta (; De experientia medica)
 Lääketieteellisistä nimistä (; De nominibus medicinalibus) – Ei säilynyt kreikaksi.
 Lääketieteen taidon osista (De partibus artis medicae) – Luultu epäperäiseksi mutta aito. Säilynyt vain latinankielisenä versiona.
 Lääketieteen taito (; Ars medica) – Kenties Galenoksen tunnetuin teos, jota käytettiin laajalti oppikirjana keskiajalla. Teoksesta on paljon latinankielisiä laitoksia ja kommentaareja. Tunnetaan vanhemmissa laitoksissa nimellä Ars parca erotuksena pidemmästä De methodo medendistä.
 Parhaan lääkärin tunnistamisestaAhonen 2019, s. 56. (De optimo medico cognoscendo) – Ei säilynyt kreikaksi.
 Patrofilokselle, lääketieteen taidon koostumuksesta (; De constitutione artis medicae ad Patrophilum)

 Anatomia ja fysiologia 

 Anatomian tutkimuksen käytännöistä (; De anatomicis administrationibus), 15 kirjaa – Galenoksen anatomian alan pääteos. Teoksesta oli olemassa ainakin kaksi eri versiota, joista ensimmäinen oli noin vuodelta 164 ja viimeinen noin vuodelta 180.
 Hajuaistin elimestä (; De odoratus instrumento)
 Hengityksen hyödyllisyydestä (; De usu respirationis)
 Hengityksen syistä (; De causis respirationis)
 Hermojen anatomiasta (; De nervorum dissectione)
 Kehonosien hyödyllisyydestäAhonen 2019, s. 30–40, 66. (; De usu partium corporis humani), 17 kirjaa – Galenoksen fysiologian alan pääteos, jonka kirjoittaminen alkoi noin vuonna 165 ja joka valmistui vuoden 170 jälkeen.
 Kohdun anatomiasta (; De uteri dissectione)
 Lihasten anatomiasta (; De musculorum dissectione (ad tirones))
 Lihasten liikkeestä (; De motu musculorum tai De musculorum motu)
 Luista, vasta-alkajille (; De ossibus ad tirones)
 Luonnollisista kyvyistä (; De facultatibus naturalibus), kolme kirjaa
 Luonnollisten kykyjen substanssista (; De substantia facultatum naturalium)
 Mustasta sapesta (; De atra bile).
 Ongelmallisista liikkeistä (; De motibus dubiis) – Luultu epäperäiseksi mutta aito. Säilynyt vain latinankielisenä versiona, lisäksi tunnetaan kreikankielisiä katkelmia.
 Onko veri luonnostaan sisällä valtimoissa (; An in arteriis natura sanguis contineatur)
 Pulssin hyödyllisyydestä (; De usu pulsuum)
 Sekoituksista (; lat. De temperamentis), kolme kirjaa
 Sielun kykyjen riippuvaisuus ruumiin sekoituksista (; Quod animi mores corporis temperamenta sequantur)
 Siemenestä (; De semine)
 Sikiöiden muodostumisestaAhonen 2019, s. 99. (; De foetuum formatione).
 Verisuonten ja valtimoiden anatomiasta (; De venarum arteriarumque dissectione (tai et arteriarum dissectione)

 Patologia 

 Epäsäännöllisestä ruumiinnestehäiriöstä (; De inaequali intemperie)
 Hengitysvaikeuksista (; De difficultate respirationis tai De difficili respiratione)
 Luonnottomista turpoamista (; De tumoribus praeter naturam)
 Sairauksien otollisista hetkistä kokonaisuudessaan (; De totius morbi temporibus) – Mahdollisesti epäperäinen.
 Täyteydestä (; De plenitudine)
 Vapinasta, sydämentykytyksistä, kouristuksista ja väristyksistä (; De tremore, palpitatione, convulsione, et rigore)

 Dietetiikka ja hygienia 

 Hyvänesteisyydestä ja huononesteisyydestä (; De rebus boni malique suci tai De bonis malisque sucis tai De probis pravisque alimentorum sucis )
 Hyvästä tilasta (; De bono habitu)
 Laihduttavasta ruokavaliosta (; De victu attenuante eli De attenuante victus ratione)
 Ohravellistä (; De ptisana)
 Pienellä pallolla harjoittelemisesta (; De parvae pilae exercitio)
 Ruoka-aineisiin sisältyvistä kyvyistäAhonen 2019, s. 219. (; De alimentorum facultatibus)
 Ruumiidemme parhaasta kokoonpanosta (; De optima corporis nostri constitutione)
 Terveyden säilyttäminen (; De sanitate tuenda)
 Thrasybulokselle siitä, onko lääkärintaito vai voimistelu terveellisempää (, tai vain ; Thrasybulus sive utrum medicinae sit an gymnasticae hygiene tai Utrum medicinae sit an gymnastices hygieine ad Thrasybulum)

 Diagnostiikka ja prognostiikka 

 Diagnoosista pulssin perusteella (; De dignoscendis pulsibus)
 Diagnoosista unien perusteella (; De dignotione ex insomniis)
 Edeltävistä syistä (; De causis procatarcticis)
 Eroista pulssissa (; De differentiis pulsuum tai De differentia pulsuum)
 Kriiseistä (; De crisibus)
 Kriittisistä päivistä (; De diebus decretoriis tai De criticis diebus)
 Kuumeiden eroista (; De febrium differentiis tai De differentiis febrium)
 Miten sairautta teeskentelevät tunnistetaan? (; Quomodo morbum simulantes sint deprehendendi tai Quomodo sint deprehendendi morbum simulantes)
 Niitä vastaan, jotka kirjoittavat tyypeistä eli Periodeista (; Adversus eos qui de typis scripserunt eli De periodis) – Mahdollisesti epäperäinen.
 Prognoosista pulssin perusteella (; De praesagitione ex pulsibus).
 Pulssin syistä (; De causis pulsuum)
 Pulssista, vasta-alkajille (; De pulsibus ad tirones)
 Sairauksien sijaintipaikoista (; De locis affectis), kuusi kirjaa – Teoksesta käytetään joskus nimitystä Diagnostiikka (, Diagnostica.
 Oireiden erosta (; De symptomatum differentiis (tai differentia))
 Oireiden syistäAhonen 2019, s. 91. (; De symptomatum causis tai De causis symptomatum), kolme kirjaa
 Prognoosista (; De praenotione)
 Prognoosista, Epigeneelle (; De praenotione ad Epigenem (tai Posthumum))
 Sairauksien eroista (; De morborum differentiis tai De differentia morborum)
 Sairauksien syistä (; De causis morborum tai De morborum causis)
 Sairauksien otollisista hetkistä (; De morborum temporibus)
 Tiivistelmä omista pulssia koskevista tutkielmista (; Synopsis de pulsibus tai Synopsis librorum suorum de pulsibus)
 Tyypeistä (; De typis)

 Terapeutiikka ja kirurgia 

 Glaukonille, parantamisen menetelmästä (; Ad Glauconem de methodo medendi)
 Hoitamisesta suoneniskennällä (; De curandi ratione per venae sectionem)
 Iilimadoista, vastaärsytyksestä, kuppauksesta, viilloista ja arpeuttamisesta (; De hirudinibus, revulsione, cucurbitula, incisione et scarificatione)
 Kuihtumisesta (; De marcore tai De marasmo)
 Neuvo epileptiselle pojalle (; Pro puero epileptico consilium)
 Parantamisen menetelmästä (; De methodo medendi tai Medendi methodus) – Galenoksen tunnetuimpia teoksia, jonka hän kirjoitti vanhemmalla iällään.
 Puhdistavien lääkkeiden kyvyistä (; De purgantium medicamentorum facultate) – Mahdollisesti epäperäinen.
 Suoneniskennästä, Erasistratosta vastaan (; De venae sectione adversus Erasistratum)
 Suoneniskennästä, erasistratoslaisia vastaan Roomassa (; De venae sectione adversus Erasistrateos Romae degentes)

 Lääkeaineoppi 

 Helposti saatavilla olevista parannuskeinoista (; De remediis parabilibus tai De remediis facile parabilibus) – Teoksen kolmas osa mitä ilmeisimmin epäperäinen.
 Kenet puhdistaa, millä puhdistavalla lääkkeellä ja milloin (; Quos purgare conveniat, quibus medicamentis, et quo tempore tai Quos quibus catharticis medicameentis, et quando purgare oporcut)
 Korvaavista lääkkeistä (De substitutis medicinis)
 Lääkkeiden koostumuksesta lajin mukaan (; De compositione medicamentorum secundum genera)
 Lääkkeiden koostumuksesta paikkojen mukaan (; De compositione medicamentorum secundum locos eli De compositione medicamentorum localium) – Voidaan lukea yhdessä edellisen teoksen kanssa osaksi yhtä laajempaa teosta.
 Vastalääkkeistä (; De antidotis) – Yksi Galenoksen viimeisiä teoksia, kirjoitettu keisari Septimius Severuksen aikana noin vuonna 200.
 Yksinkertaisten lääkkeiden sekoituksista ja kyvyistä (; De simplicium medicamentorum facultatibus tai De temperamentis et facultatibus simplicium medicamentorum), 11 kirjaa

 Kommentaarit Hippokrateen teoksiin yms. 

 Kommentaari Hippokrateen Aforismeihin I–V (; In Hippocratis Aphorismi I–V)
 Kommentaari Hippokrateen Aforismeihin VI–VII (; In Hippocratis Aphorismi VI–VII)
 Kommentaari teokseen Ennalta tietämisestä (; In Hippocratis Prognosticum)
 Kommentaari teokseen Ennusteen tekeminen (Praedictiones tai Prorrhetica) (; In Hippocratis De praedictionibus)
 Kommentaari teoksen Epidemiat (De morbis popularibus tai Epidemiorum) ensimmäiseen kirjaan (; In Hippocratis Epidemiarum librum I)
 Kommentaari teoksen Epidemiat toiseen kirjaan (; In Hippocratis Epidemiarum librum II)
 Kommentaari teoksen Epidemiat kolmanteen kirjaan (; In Hippocratis Epidemiarum librum III)
 Kommentaari teoksen Epidemiat kuudenteen kirjaan (; In Hippocratis Epidemiarum librum VI)
 Kommentaari teokseen Ihmisen luonnosta (; In Hippocratis De natura hominis)
 Kommentaari teokseen Ilmoista, vesistä ja paikoista (; In Hippocratis De aere aquis locis)
 Kommentaari teokseen Lääkärin toimesta eli Kirurgia (; In Hippocratis De officina medici)
 Kommentaari teokseen Murtumista (; In Hippocratis De fracturis)
 Kommentaari teokseen Nivelistä (; In Hippocratis De articulis)
 Kommentaari teokseen Ravinnosta (; In Hippocratis De alimento)
 Kommentaari teokseen Ruokavaliosta akuuteissa sairauksissa (; In Hippocratis De acutorum morborum victu)
 Kommentaari teokseen Ruumiinnesteistä (; In Hippocratis De humoribus)
 Kommentaari teokseen Terveyden aikaisesta elämäntavasta (; In Hippocratis De salubri victus ratione)

 Elementeistä Hippokrateen mukaanAhonen 2019, s. 201. (; De elementis ex Hippocrate tai De elementis secundum Hippocratem)
 Että hyvä lääkäri on myös filosofi (; Quod optimus medicus sit quoque philosophus) – Teos, jonka Galenos kirjoitti Hippokrateen puolustukseksi ja selittämiseksi.
 Hippokrateen sanojen selitys (; Hippocratis dictionum exoletarum explicatio)
 Julianuksen Hippokrateen aforismeja vastaan suunnattuna puheita vastaan (; Adversus ea quae a Juliano in Hippocratis aphorismos enuntiata sunt tai Adversus Julianum)
 Koomasta Hippokrateen mukaan (; De comate secundum Hippocratem) – Mahdollisesti epäperäinen.
 Lykonia vastaan (; Adversus Lycum) – Erään Hippokrateen aforismin puolustus.
 Seitsemännen kuun sikiöstä (; De septimestri partu)

 Filosofiset ja sekalaiset teokset 

 Eroista samankaltaisissa osissa (; De partium homoeomerium differentia) – Ei säilynyt kreikaksi.
 Hippokrateen ja Platonin mielipiteistä (; De placitis Hippocratis et Platonis tai De Hippocratis et Platonis decretis) – Filosofinen teos, joka on suunnattu Khrysipposta ja monia muita filosofeja vastaan, mutta sisältää myös paljon fysiologian alan aineistoa. Teoksen kirjoittaminen alkoi noin vuonna 165 ja se on valmistunut joskus vuoden 170 jälkeen.
 Imartelijoita vastaan julkisesti sanotusta ()
 Johdanto logiikkaan (; Institutio logica)
 Kielellisistä sofismeista (; De sophismatis in verbo contingentibus tai De sophismatibus penes dictionem) – Mahdollisesti epäperäinen.
 Kirjojeni järjestyksestäAhonen 2019, s. 15–18. (; De ordine librorum suorum (tai propriorum))
 Kommentaari Platonin Timaiokseen (Compendium Timaei Platonis) – Ei säilynyt kreikaksi.
 LuonteenpiirteistäAhonen 2019, s. 78. (; De moribus)
 Mihin saakka rahvaan arvostus ja mielipide tulee ottaa huomioon ()
 Omista kirjoistani (; De libris propriis (Galeni))
 Omista mielipiteistäni (; De propriis placitis)
 Panettelusta (; De calumnia in quo et de vita sua)
 Parhaasta opettamisen menetelmästä (; De optima doctrina)
 Sielun tunteiden tunnistamisesta ja parantamisesta (; De propriorum animi cuiuslibet affectuum dignotione et curatione)
 Sielun erehdysten tunnistamisesta ja parantamisesta (; De animi cuiuslibet peccatorum dignotione et curatione)
 Sisältävistä syistä (; De causis contentivis tai De causis continentibus) – Säilynyt vain arabiaksi ja latinaksi.
 Tavoista (, myös Favorinokselle, ; De consuetudinibus)
 Tuskan välttämisestäAhonen 2019, s. 39, 86, 114. (; De indolentia) – Kirjeenmuotoinen filosofinen tutkielma, joka löydettiin käsikirjoituksesta vuonna 2005.

 Epäperäisiä 

Joissakin Galenoksen teosten laitoksissa esiintyviä epäperäisiä eli Galenoksen nimiin laitettuja mutta jonkun toisen kirjoittamia teoksia ovat muun muassa:

 Dynamiikasta (De dinamidiis tai De dynamidiis)
 Että aineettomia kvaliteetteja on (; Quod qualitates incorporeae sint)
 Filosofian historiasta (; De historia philosopha) – Kyseessä on Pseudo-Plutarkhoksen teos Filosofien luonnonopillisista mielipiteistä, johon on tehty vähäisiä muutoksia.
 Johdanto, eli lääkäri (; Introductio sive medicus)
 Kasveista (De plantis)
 Katarttisista aineista (De catharticis)
 Keltataudista (De cara icteri) – Todellisuudessa Rufos Efesoslaisen teos.
 Keuhkojen ja rintakehän liikkeestä (; De motu thoracis et pulmonis) – Todellisuudessa Oreibasioksen teos.
 Kihdistä (De podagra) – Todellisuudessa Aleksanteri Tralleislaisen teos.
 Kokemukseen perustuva ja totuudenmukainen ennuste (; Praesagitio experta et omnino vera)
 Korvaavista (; De succedaneis)
 Kunkin ruumiin luonnosta ja järjestyksestä (De natura et ordine cuiuslibet corporis) – Todellisuudessa Helvius Vindicianuksen teos.
 Lääketieteellisiä määritelmiä (; Definitiones medicae)
 Melankoliasta Galenokselta, Rufokselta ja eräiltä muilta (; De melancholia (ex Galeno, Rufo, et aliis quibusdam))
 Munuaisvaivojen tunnistamisesta ja parantamisesta (; De renum affectuum dignotione et curatione)
 Naisten vaivoista (De passionum mulierum tai De passionibus mulierum tai De gynaeceis)
 Onko kohdussa oleva eläin (; An animal sit (id) quod est in utero)
 Opetus mitoista ja painoista (; De ponderibus (et mensuris doctrina))
 Pulssista Antoniokselle (; De pulsibus ad Antonium)
 Rohtosapen (centaureum) hyödyistä (De virtute centaureae)
 Sairasvuoteutta koskeva prognostiikka matemaattisesta tieteestä (= astrologiasta) (; Prognostica de decubitu (ex mathematica scientia))
 Selvistä ja epäselvistä massoista (De molibus manifestis et obscuris) – Koostettu Galenoksen kirjoituksista
 Sidoksista (; De fasciis) 
 Siemenestä (De spermate)
 Silmien anatomiasta (De anatomia oculorum)
 Silmistä (De oculis) – Mahdollisesti Constantinus Africanuksen teos.
 Suoneniskennästä (; De venae sectione)
 Teriakista Pisolle (; De theriaca ad Pisonem)
 Teriakista Pamfilianokselle (; De theriaca ad Pamphilianum tai De usu thericae ad Pamphilianum)
 Thrasybulokselle, parhaasta koulukunnasta (; De optima secta ad Thrasybulum)
 Virtsakivien parantamisesta (De cura lapidis) – Todellisuudessa Ibn Zuhrin teos.
 Virtsasta (; De urinis)
 Virtsasta Hippokrateelta ja Galenokselta ja eräiltä muilta (; De urinis ex Hippocrate, Galeno, et aliis quibusdam tai Quaesita in Hippocratis de urinis)
 Virtsasta lyhennelmänä (; De urinis compendium)
 Äänestä (; De voce et anhelitu)

 Tekstilaitokset 

Galenoksen teosten editio princeps eli ensimmäinen painettu laitos oli latinankielisten käännösten laitos, jonka painoi Philippus Pintius de Caneto Venetsiassa 1490 (2 osaa, fol.). Kreikankielisen tekstin editio princeps oli Aldus Manutiuksen Venetsiassa vuonna 1525 painama laitos (5 osaa, fol.), jonka toimitti Giovanni Battista Oppizzoni (Joannes Baptista Opizo). Seuraavan kreikankielisen laitoksen painoi Andreas Cratander (Basel, 1538, 5 osaa, fol.), ja sen toimittivat Joachim Camerarius, Leonhart Fuchs ja Hieronymus Gemusaeus.

Myöhemmistä varhaisista laitoksista mainittakoon Juntan latinankielinen laitos (Venetsia, 1541, fol.), josta tehtiin useita korjattuja ja laajennettuja painoksia seuraavan sadan vuoden aikana, kuten 1586 (tai 1597), 1600, 1609 ja 1625; Johann Frobenin latinankielinen laitos (Basel, 1542, 8 osaa, fol.), joka piti sisällään kaikki Galenoksen tuolloin tunnetut teokset ja josta otettiin uusintapainokset 1549 ja 1561; sekä Vincentius Valgrisiuksen latinankielinen laitos (Venetsia, 1562, 5 osaa, fol.), jonka toimitti Joannes Baptista Rasarius.

Vuonna 1679 valmistui René Chartierin (Renatus Charterius) alullepanema 13-osainen laitos (Pariisi, fol.), joka sisälsi kaikki Hippokrateen ja Galenoksen teokset latinankielisine käännöksineen, ja jonka ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 1639. 1800-luvulta lähtien Galenoksen teosten standardilaitoksena on toiminut Karl Gottlob Kühnin antiikin lääketieteellisten tekstien editio (Leipzig, 1821–1833, 8vo.). Siinä on 28 osaa, joista 21 Galenoksen teoksia (Claudii Galeni opera omnia).

 Katso myös 

 Keskiajan lääketiede
 Roomalainen lääketiede

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 
 Suomennetut teokset 


 Galenos: Miten sairautta teeskentelevät tunnistetaan?. Artikkelissa 

 Muita käännöksiä 










 Muuta kirjallisuutta 






 Aiheesta muualla 




Luokka:200-vuosikymmenellä kuolleet
Luokka:Antiikin kreikkalaiset filosofit
Luokka:Antiikin kreikkalaiset lääkärit
Luokka:Antiikin kreikkalaiset tietokirjailijat
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Vuonna 130 syntyneet