Clemens Brentano

Clemens Brentano, Clemens Wenzel Maria Brentano di Tomazzo de La Roche; (9. syyskuuta 1778 Ehrenbreitstein (nyk. Koblenz) Trierin vaaliruhtinaskunta, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 28. heinäkuuta 1842 Aschaffenburg,Brentano, Clemens Kirjasampo, viitattu 9.2.2022 Baijerin kuningaskunta) oli saksalainen romantiikan ajan runoilija, novellisti, kirjailija ja näytelmäkirjailija.

Hän oli yksi yksi Heidelbergin romanttisen koulukunnan perustajista, saksalaisen romantiikan toisesta vaiheesta, joka painotti saksalaista kansanperinnettä ja historiaa. 

Perhe ja koulutus
pienoiskuva|Arnim & Brentano: Des Knaben Wunderhorn 1806–1808, ensimmäisen osan 1. painoksen esilehti 1806.

Brentanon isä oli pohjoisitalialainen Tomazzosta Milanon läheltä Frankfurtiin muuttanut vauras kauppias, pankkiiri, Trierin vaaliruhtinaskunnan salaneuvos Peter Anton Brentano (1735–1797) ja äiti nuoren Goethen ihailema Maximiliane von La Roche (1756–1793). Isä soitti viola da gambaa ja kirjoitti runoja italiaksi.

Hänen isoäitinsä oli kirjailija Sophie von La Roche ja hänen nuorempi sisarensa oli kirjailija Bettina von Arnim.Brentano, Clemens, Tietosanakirja osa 1, palsta 1249, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 Muita kahdestatoista sisaruksesta olivat mm. suurkauppias Georg Brentano (1775–1851); Kunigunde (Gunda) von Savigny (1780–1863) sekä kirjailija, kustantaja Christian Brentano (1784–1851). Lisäksi hänellä oli viisi sisaruspuolta isän ensimmäisestä avioliitosta. Hänen äitinsä kuoli viimeisen lapsen syntymän jälkeen kun poika oli 15-vuotias. Isä meni kolmannen kerran naimisiin ja hänelle syntyi vielä kaksi sisaruspuolta. Äidin kuoltua isoäiti otti huostaansa nuorimmat lapset (Clemens 15 v., Kunigunde 13 v., Christian 11 v., Bettina 10 v., Lulu 8 v. ja Meline 5 v.) ja heidät sijoitettiin sisäoppilaitoksiin.

Clemens Brentano vietti lapsuutensa Frankfurtissa ja kävi koulunsa kuusivuotiaasta lähtien Koblenzissa mielisisarensa Sophien (1776–1800) kanssa vuosina 1784–1786 tätinsä Luise Möhnin, o.s. von La Rochen (1759–1832) valvonnassa. Sen jälkeen hän kävi sisäoppilaitosta Heidelbergissä ja Mannheimissa vuosina 1791–1793  sekä lukiota Koblenzissa. Tämän jälkeen hän opiskeli yhden lukukauden Bonnin yliopistossa.

Hän aloitti kaupan alan oppisopimuskoulutuksen isänsä järjestämänä vuonna 1794, ei menestynyt harjoittelupaikassaan Langensalzassa vaan lopetti sen kesken vuonna 1796. Vuonna 1797 hän opiskeli ilman suurta innostusta kaivostieteitä Hallen yliopistossa, vaikkakin enemmän seurasi kirjallisia taipumuksiaan. Vuonna 1798 hän opiskeli lääketiedettä Jenan yliopistossa, mutta kirjallisten taipumusten toteuttaminen kävi hänelle aina vain tärkeämmäksi. Jenassa Brentano tutustui Weimarin klassismin edustajiin Christoph Martin Wieland, Johann Gottfried von Herder, Johann Wolfgang von Goetheen ja varhaisromantiikan edustajiin Friedrich Schlegeliin, Novalikseen, Ludwig Tieckiin ja tulevaan lankoonsa, oikeushistorioitsija Friedrich Karl von Savignyyn.

Vuonna 1801 opiskellessaan filosofiaa Göttingenin yliopistossa Brentano tutustui lankoonsa Achim von Arnimiin, josta tuli pian hänen läheinen ystävänsä. Seuraavana vuonna ystävykset lähtivät yhdessä retkelle Reinille. Retken aikana he keräsivät saksalaisia kansanlauluja kokoelmaan Des Knaben Wunderhorn (1805–1808), josta tuli tärkeä inspiraation lähde saksalaiselle lyyriselle runoudelle. Opintojensa jälkeen hän opetti Jenan yliopistossa palkattomana "Privatdosenttina".

 Avioliitot ja kirjallinen ura 
pienoiskuva|Clemens Brentano, Wilhelm Hensel 1819
Brentano meni marraskuussa 1803 naimisiin häntä seitsemän vuotta vanhemman kirjailija Sophie Mereaun (o.s. Schubart) (1770–1806) kanssa, joka oli eronnut vuonna 1801 professorimiehestään ja jolla oli kaksi lasta, joista elossaolevan tyttären Hildan hän adoptoi. Sophie jakoi monia Brentanon jo aiemmin esittämistä mielikuvituksellisista teorioista ja oli kirjoittanut ansiokkaita runoja ja romansseja. 

He muuttivat Heidelbergiin, jossa Brentano julkaisi lankonsa von Arnimin kanssa Zeitung für Einsiedler lehteä sekä kansanlaulukokoelman Des Knaben Wunderhorn. Näitä pidetään niin sanotun Heidelbergin romantiikan tärkeimpinä julkaisuina. Pariskunta vietti paljon aikaa erillään ja suhteeseen kuului riitelyä sekä mustasukkaisuutta Brentanon puolelta. Heille syntyi poika Achim Ariel toukokuussa 1804, joka kuoli kuusiviikkoisena. Vuotta myöhemmin myös toinen lapsi Joachim kuoli pariviikkoisena. Sophie kuoli verenvuotoon lokakuussa 1806 kuudennen synnytyksensä jälkeen, jossa myös lapsi kuoli. Tämän tragedian seurauksena Brentano joutui poikkeuksellisen ihmisvihan valtaan. 

Elokuussa 1807 Brentano meni uudelleen naimisiin 16-vuotiaan, kotoaan karanneen pankkiirintytär Auguste Bußmannin (1791–1832) kanssa, mutta ei luopunut vaeltajaelämästään. Hän matkusteli paljon ja vietti myös paljon aikaa Berliinissä. Yhdessäasuminen osoittautui erimielisyyksien ja riitojen vuoksi mahdottomaksi. Auguste flirttaili muitten miesten kanssa ja teki aviomiehelleen lapsellisia kepposia, joita tämä ei voinut sietää. Jo pian häiden jälkeen ja he muuttivat yhteisestä sopimuksesta erilleen. Avioeron saaminen osoittautui vaikeaksi ja toinen avioliitto päättyi vasta vuonna 1812 viralliseen eroon. Vuonna 1811 hänen sisarensa Bettina meni naimisiin Achim von Arnimin kanssa.

Vuonna 1816, onnettoman suhteen jälkeen katolisen papin tyttären Luise Henselin kanssa, Brentano kääntyi katolilaisuuteen ja muutti radikaalisti kirjallista työtään. Vaikeasta masennuksen takia Brentano alkoi vuonna 1817 tukeutua kristilliseen mystiikkaan. Hän teki koko elämäänsä koskevan ripittäytymisen ja luopui maallisesta runoudesta sekä vietti kuusi vuotta Dülmenin luostarissa Wesfalenissa. Brentano aloitti teologian opinnot ja eri vaiheiden jälkeen hän päätyi kiihkokatolisuuteen. Sen jälkeen hänen työnsä käsittelivät kristillisiä aiheita, esimerkiksi nunna Anne Catherine Emmerichin näkyjä. 
pienoiskuva|Clemens Brentano, Ludwig Emil Grimm 1837.
Asuttuaan peräkkäin Frankfurtissa, Heidelbergissä, Wienissä ja Berliinissä Brentano vetäytyi kokonaan maailmasta vuonna 1818 ja muutti eläkkeelle Dülmenin kylään lähelle Münsteriä. Elämänsä viimeisinä vuosina hän kuitenkin vieraili jälleen suuremmissa kaupungeissa ja asui Ratisbonissa, Münchenissä, Frankfurtissa ja Aschaffenburgissa. Hänen teoksensa, joista ensimmäiset julkaistiin Maria-salanimellä, olivat villejä ja fantastisia. Hänen omaperäiset ja rohkeat oikkunsa sekä hänen sisarensa Bettina von Arnimin, hänen vaimonsa ja muiden häneen liittyvien henkilöiden omituisuudet tekivät sukunimestä lähes sananlaskun, ja "hullu kuin Brentano" oli yleinen ilmaus saksalaisten älykköjen keskuudessa.

Runoilijana Brentanolla oli runsas ja herkkä mielikuvitus sekä sisäistä tunnesyvyyttä, mutta ei tarpeeksi muodostusvoimaa ja kiinteää tahdonlujuutta siihen, että olisi voinut tiivistää runonsa oikeiksi taideteoksiksi. Hänen teoksistaan ovat tunnetuimpia kertomukset Geschichte vom braven Kasperi und dem schönen Annerl (1817), Die mehreren Wehmüller, Die drei Nüsse, satu Gockel, Hinkel und Gackeleia (1838), leimuavalla sukkeluudella kirjoitettu Der Philister vor, in und nach der Geschichte sekä runolliset Romanzen vom Rosenkranz. Pysyvin maine hänellä on kuitenkin sisarensa puolison, lankonsa Achim von Arnimin kanssa yhdessä julkaisemastaan kansanlaulukokoelmasta Des Knaben Wunderhorn. Brentano on kirjoittanut myös historiallisia romaaneja ja näytelmiä.
pienoiskuva|Brentanon suvun hauta, Altstadtfriedhof Aschaffenburg.
Hänen muita merkittäviä teoksiaan ovat draamat Ponce de Leon (1801) ja Die Gründung Prags (1815; ”Prahan perustaminen”) sekä romaani Godwi (1801), joka muodostaa tärkeän yhteyden romantiikan vanhemman ja uudemman muodon välillä.

Luostariin vetäytymisensä jälkeen muutamaa vuotta myöhemmin hän palasi levottomaan, kiertävään elämäänsä: Frankfurt, Koblenz, Regensburg, matka Pariisiin, Tiroliin ja Sveitsiin; vuodesta 1833 hän asui Münchenissä, jossa tapasi viimeisen rakkautensa, taidemaalari Emilie Lindnerin. 1830-luvulla Brentano kirjoitti myöhemmät lyyriset teoksensa, jotka yhdistetään usein hänen suhteeseensa sveitsiläiseen taidemaalariin Emilie Linderiin, joka oli yksi hänen lukuisista onnettomista rakkaussuhteistaan ​​tänä aikana. 

Clemens Brentano kuoli 63-vuotiaana sydänsairauteen veljensä Christianin luona Aschaffenburgissa heinäkuussa 1842.

 Suomennetut teokset 
 Kunnon Kasper ja kaunis Anni. (Geschichte vom braven Kasperl und dem schönen Annerl, 1817.) Suomentanut ja johdannolla varustanut O. A. Kallio. Hämeenlinna: Karisto, 1919.
Sadut ja kuvakirjat
 Kieku Kanakaija ja Tipuleia, suom. Anna-Maria Tigerstedt, WSOY 1931
 Satu Ruusunnupusta (Das Märchen von Rosenblättchen), suom. Leena Krohn, WSOY 1985
 Myrttineito, satu, antologiassa Satumaailma. 17, Karisto 1941
Novellit 
 Teoksessa Saksalaisia kertomuksia romantiikan aikakaudelta. Valikoinnin suorittanut ja jälkikirjoituksen laatinut Yrjö Hirn. Suomentanut J. A. Hollo. Runot suomentanut Yrjö Kaijärvi. Helsinki: Otava, 1952.
 ”Moniaat Wehmüllerit ja unkarilaiset kansalliskasvot” (”Die mehreren Wehmüller und ungarischen Nationalgesichter”, 1817)
 ”Vaeltavan teinin kronikasta” (”Aus der Chronicka eines fahrenden Schülers”, 1818)

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Vapaasti ladattavia Clemens Brentanon e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergilta
 Kattava linkkikokoelma . 

Luokka:Saksalaiset kirjailijat
Luokka:Saksanitalialaiset
Luokka:Vuonna 1778 syntyneet
Luokka:Vuonna 1842 kuolleet
Luokka:Romantiikan kirjailijat
Luokka:Saksalaiset runoilijat
Luokka:Saksalaiset näytelmäkirjailijat
Luokka:Novellikirjailijat