Tetrarkia

Tetrarkia () tarkoittaa järjestelmää, jossa neljä henkilöä hallitsevat yhdessä. Tetrarkialla tarkoitetaan erityisesti Rooman keisari Diocletianuksen vuonna 293 perustamaa järjestelmää. Tetrarkia perustui siihen, että valtakunta jaettiin kahden keisarin välillä, ja kumpikin hallitsi omaa valtakunnan puolikasta. Kumpikin keisari valitsi taas itselleen apukeisarin, jolla oli arvonimi caesar. Vanhempien keisarien arvonimi oli augustus. Apukeisareista oli määrä tulla keisarien seuraajia, kun he luopuivat vallastaan.

 Historia 

Diocletianuksen mielestä Rooman valtakunnan johtaminen oli käynyt mahdottomaksi tehtäväksi yhdelle miehelle. Vuoden 285 heinäkuussa Diocletianus adoptoi illyrialaisen Maximianuksen ja nimitti tämän caesariksi. Maximianus sai hallittavakseen valtakunnan länsiosan ja Illyrian länsipuolisen rajan puolustaminen. Diocletianus otti omalle vastuulleen vaarallisemman itärajan. Diocletianus loi myös itselleen ja Maximianukselle jumalalliset taustat. Maximianuksen esi-isäksi hän teki Herakleen ja omaksi itsensä pääjumala Juppiterin. Kun eräs Carausius julisti itsensä keisariksi vuonna 286 Britanniassa, korotti Diocletianus Maximianuksen augustukseksi eli saman arvoiseksi itsensä rinnalle. Kummallakin keisarilla oli omat hovinsa, armeijansa ja byrokratiansa. Kummallakin oli myös oma pretoriaaniprefekti, joka toimi heidän lähimpänä apulaisenaan.Treadgold 1997, s. 13–15.

pienoiskuva|vasen|pysty|Diocletianus, Maximianus, Galerius ja Constantius Venetsiassa sijaitsevassa patsaassa.
1. maaliskuuta 293 Diocletianus jatkoi uudistuksiaan. Kummallekin augustukselle nimitettiin oma apukeisarinsa, jonka titteliksi tuli caesar. Diocletianus valitsi apukeisarikseen entisen pretoriaaniprefektinsä Galeriuksen, joka hänkin oli Diocletianuksen ja Maximianuksen tapaan illyrialainen. Galerius sai aluksi vastuulleen Syyrian ja Egyptin puolustamisen persialaisia vastaan. Maximianuksen nuoremmaksi kumppaniksi nimitettiin Konstantinus Suuren isä Constantius, joka sai hallittavakseen Gallian ja Britannian. Kummatkin augustukset adoptoivat myös apukeisarinsa ja tekivät heistä kruununperillisensä. Galerius erosi vaimostaan ja meni naimisiin Diocletianuksen tyttären Valerian kanssa. Samoin Constantius otti uudeksi vaimokseen Maximianuksen tyttären Theodoran ja erosi entisestä vaimostaan Helenasta. Kummallakin caesarilla oli oma hovinsa ja pretoriaaniprefektinsä, mikä vain entisestään kasvatti valtakunnan byrokratiaa.Treadgold 1997, s. 17.

Itä-RoomaLänsi-RoomaaugustusDiocletianusMaximianuscaesarGaleriusConstantius

Rooma ei enää ollut keisarien asuinpaikka vaan he perustivat omat pääkaupunkinsa lähemmäs valtakunnan rajoja, jossa heitä tarvittiin. 
 Diocletianus hallitsi Vähän-Aasian Nikomedeiasta käsin, lähellä Balkania ja Persian rajaa.
 Galerius hallitsi Sirmiumista, joka sijaitsi Balkanilla lähellä Tonavaa.
 Maximianus hallitsi Mediolanumista (nykyinen Milano).
 Constantius Chlorus hallitsi Augusta Treverorumista käsin, Reinin lähettyvillä.

Vuonna 305 Diocletianus erosi 20 vuoden hallituskauden jälkeen. Myös Maximianus erosi virastaan samaan aikaan ja Galerius ja Constantius nousivat samalla valtakunnan uusiksi augustuksiksi. Uusiksi caesareiksi valittiin Maximinus ja Severus.

Itä-RoomaLänsi-RoomaaugustusGaleriusConstantiuscaesarMaximinusSeverus

Toinen tetrarkia ei kuitenkaan toiminut kauan. Kun Constantius kuoli vuonna 306, julistivat hänen sotilaansa hänen poikansa Konstantinuksen augustukseksi Eboracumissa (nyk. York). Galerius ei tähän suostunut, vaan nimitti Konstantinuksen pelkästään caesariksi, mutta puolestaan nimitti kuitenkin Severuksen augustukseksi. Tämän jälkeen Konstantinus meni Trieriin taistelemaan germaaneja vastaan. Samalla kuitenkin Maximianuksen poika Maxentius ei katsonut hyvällä Konstantinuksen nousua caesariksi. Maxentius julistettiin caesariksi Roomassa 28. lokakuuta 306. Maxentius julistautui caesariksi isänsä Maximianuksen kanssa, joka palasi ja julisti itsensä augustukseksi. Maxentius löi Severuksen Rooman edustalla, jolloin Severus pakeni, mutta saatiin vangiksi Ravennan lähellä, ja kuoli pian tämän jälkeen vuonna 307. Tämän jälkeen Galerius hyökkäsi Maxentiusta vastaan, mutta Galerius joutui loputa perääntymään. Samaan aikaan Maximianus meni Galliaan Konstantinuksen luokse, jossa he solmivat liiton. Liiton varmistamiseksi Konstantinus nai Maximianuksen tyttären Faustan. Vuonna 308 augustuksia olikin jo neljä, Galerius, Maxentius, Maximianus ja Konstantinus sekä yksi caesar, Maximinus.  

 Carnuntumin konferenssi 

Maximianus riitaantui kuitenkin poikansa Maxentiuksen kanssa, minkä seurauksena Maximianus karkoitettiin Roomasta ja joutui pakenemaan Konstantinuksen luo. Samaan aikaan Africassa eräs Lucius Domitius Alexander otti itselleen augustuksen arvonimen, jolloin augustuksia oli jo viisi. Tämän takia augustukset Maximianus ja Galerius, sekä eläkkeelä oleva Diocletianus tapasivat Carnuntumissa 11. marraskuuta 308. Maximianus ja Galerius pyysivät Diocleatianusta ottamaan vallan takaisin ja palauttamaan tetrarkian, mutta tämä ei suostunut. Hän pyysi Maximianusta luopumaan kruunusta ja ehodtti uutta tetrarkia muotoa, missä Galerius ja hänen caesar Maximinus pitäisivät tittelinsä ja että Konstantinus alennettaisiin caesarin arvoon. Konferenssin seurauksena valittiin myös uusi augustus, Licinius, joka oli Galeriuksen ystävä. Kuitenkaan konferenssin lopputulos ei miellyttänyt Konstaninusta, joka ei suostunut vaatimuksiin. Maximianus ei myöskään ollut lopputulokseen tyytyväinen ja valitti siitä, että Licinius valittiin augustukseksi, vaikkei ollut ollut tätä ennen caesar. Lopulta Galerius päätti nimittää kaikki tetrarkian jäsenet augustukseksi.

 Tetrarkian hajoaminen 

Carnuntumin konferenssin tuloksena augustuksia oli nyt seitsemän. Vuonna 310 Maximianus palasi takaisin Galliaan, jossa hän päätti kapinoida Konstantinusta vastaan. Kapina epäonnistui ja jonka jälkeen Maximianus teki itsemurhan. Samaan aikaan Maxentius hyökkäsi Africassa Alexanderia vastaan ja sai provinssin haltuunsa. Galerius kuoli vuonna 311 sairauteen, jonka jälkeen Maximinus ja Licinius ottivat hänen alueensa haltuun. Konstantinuksen ja Maxentiuksen välit huononivat Maximianuksen kuoltua, sillä Maxentius syytti Konstantinusta isänsä kuolemasta. Lopulta Konstantinus hyökkäsi Maxentiusta vastaan Italiassa. Konstantinus löi Maxentiuksen Mulviuksen sillan taistelussa, jonka seurauksena Maxentius menehtyi ja Konstantinus sai haltuun hänen alueensa. Konstantinus päätti liittoutua Liciniuksen kanssa naittamalla sisarensa Constantian Liciniukselle. Vuonna 313 Maximinus hyökkäsi Liciniusta vastaan idässä, jossa kuitenkin Licinius löi hänet Tzirallumin taistelussa huomattavasti pienemmällä armeijalla. Tämän jälkeen Maximinus vetäytyi ja lopulta kuoli. Tämän seurauksena Liciniuksesta tuli koko idän hallitsija, kun taas Konstantinus hallitsi länttä. Kuitenkin pian Konstantinuksen ja Licinuksen välit huononivat ja heidän välille syttyi sota vuonna 316. Kostantinius löi Licinuksen ensin Cibaliksen taistelussa, ja useissa muissa taisteluissa Traakian alueella. Lopulta augustukset pääsivät sopimukseen, jossa Licinius luovutti Illyrian Konstantinukselle. Kuitenkaan välit eivät parantuneet ja pian vuonna 324 Konstantinus hyökkäsi uudellen Licinusta vastaan. Konstantinus löi ensin Liciniuksen Adrianopolissa (nyk. Edirne) sekä lopulta Chrysopoliksessa (nyk. Üsküdar) ja pian tämän jälkeen Licinus antautui Konstantinukselle. Hän päätti ensin säilyttää Licinuksen hengen, mutta muutti mieltään ja murhautti Licinuksen ja tämän pojan vuonna 325. Tämän seurauksena Konstantinuksesta tuli koko Rooman valtakunnan keisari

 Lähteet 

 Becheau, F.: Histoire des conciles: Christ, Source de vie; 2004
 Duncann, H.: Rome Antique L’épopée d’un grand empire: Parragon, 2008 
 Elton, Hugh: The Roman Empire of Late Antiquity, 2016 
 Mondéran, Yves: L’Empire romain tardif 235-395 ap. J.-C. 2e édition mise à jour: ellipses, 2016 
 Morisson, Cécile: Le Monde Byzantin I - L'empire rome d'Orient (330–641): puf, 2012 


 Viitteet 

Luokka:Antiikin Rooman politiikka