Doris Day

Doris Day (Doris Mary Ann Kappelhoff; ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän oli 1950- ja 1960-luvulla Yhdysvaltain tunnetuimpia ja parhaiten palkattuja naisnäyttelijöitä. Day aloitti uransa big band -laulajana ja levytti useita menestyskappaleita. 

Näyttelijänä Day aloitti musikaaleista, mutta siirtyi myös monipuolisempiin rooleihin. Day oli nimiosassa elokuvassa Tarkk’ampujatyttö (1953) ja toisena pääosanäyttelijänä trillerissä Mies joka tiesi liikaa (1956). Day oli Rock Hudsonin vastanäyttelijänä kolmessa menestyskomediassa: Kaikki alkoi puhelimesta (1959), Rakkaani, tule takaisin (1961) ja Älä lähetä kukkia (1964). Day sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta naispääosasta elokuvasta Kaikki alkoi puhelimesta.

Day teki viimeisen elokuvansa vuonna 1968. Sen jälkeen hän näytteli tilannekomediasarjassa Doris Day Show, juonsi keskusteluohjelmaa ja keskittyi eläintensuojeluun.

 Nuoruus 

Doris Kappelhoff syntyi Cincinnatissa vuonna 1922. Hänen vanhempansa William ja Alma Kappelhoff olivat saksalaistaustaisia. Kappelhoff harrasti nuorena tanssia, mutta lupaava ura päättyi auto-onnettomuuteen. Alma-äiti kannusti tytärtänsä musiikin pariin kuultuaan tämän laulavan radiosta tulleiden swing-kappaleiden tahdissa.

 Ura 

 Laulajasta elokuvatähdeksi 

Kappelhoff liittyi vuonna 1939 laulajaksi Barney Rappin yhtyeeseen. Rapp ehdotti Kappelhoffille nimeä Day, kun oli kuullut tämän laulavan kappaletta ”Day After Day”. Dayn mielestä nimi kuulosti tekaistulta, mutta hän hyväksyi sen lopulta, sillä Kappelhoff olisi liian pitkä nimi teattereiden mainosmarkiiseihin. Day lauloi 1940-luvulla Les Brownin yhtyeessä, jonka hittikappaleella ”Sentimental Journey” hän oli mukana.

pienois|pysty|vasen|Doris Day vuonna 1946.
Day teki ensi­esiintymisensä Michael Curtizin elokuvassa Valtameren romanssi (1948). Dayn rooli oli alkujaan mennyt Betty Huttonille, mutta kun tämä oli tullut raskaaksi, rooliin haettiin uusi näyttelijä. Day sai osan esitettyään koe-esiintymisessä tunteikkaasti kappaleen ”Embraceable You”. Valtameren romanssia seurasi Warnerin Daylle tuottamia musikaalielokuvia, joissa Dayn laulaminen oli koko elokuvan keskiössä. Dayn 1950-luvun alun Warnerin musikaalielokuvia olivat muun muassa Teetä kahdelle, Perheen naimahuolet ja Tytär rakastuu.

Day halusi monipuolistaa näyttelijäkuvaansa ja alkoi 1950-luvulla siirtyä haastavampiin rooleihin. Hänen omia suosikkiroolejaan oli osa Calamity Janena elokuvassa Tarkk’ampujatyttö (1953). Elokuvassa hän esitti parhaan laulun Oscarilla palkitun kappaleen ”Secret Love”. Laulaja Ruth Ettingin elämästä kertovassa elokuvassa Laulu ilman rakkautta (1955) Day esitti yli tusinan verran balladeita. Vuonna 1956 valmistui Alfred Hitchcockin trilleri Mies joka tiesi liikaa, jossa Day osoitti näyttelijänlahjansa. Hän lauloi siinä myös ikivihreän kappaleen ”Que Sera, Sera”.

Day oli 1950- ja 1960-luvuilla Yhdysvaltain tunnetuimpia elokuvatähtiä, ja hän oli myös 1960-luvulla parhaiten palkattu naisnäyttelijä. Dayn roolihahmot olivat itsenäisiä naisia, jotka eivät luopuneet vapaudestaan ilman taistelua. Dayn romanttisia elokuvia olivat Rock Hudsonin kanssa tehdyt Kaikki alkoi puhelimesta (1959), Rakkaani, tule takaisin (1961) ja Älä lähetä kukkia (1964). Ensiksi mainitusta Day sai myös Oscar-ehdokkuuden parhaasta naispääosasta. Samanlaisissa itsenäisen naisen rooleissa Day oli myös elokuvissa Minkin kosketus (1962), jossa vasta­näyttelijänä oli Cary Grant, James Garnerin kanssa tehdyt Sänky kolmelle (1963) ja Kaikki alkoi saippuasta (1963) sekä Rod Taylorin kanssa tehdyt Älkää häiritkö! (1965) ja Pitsipöksyagentti (1966).

Dayllä oli 1960-luvun lopulla vaikeuksia saada ikäänsä sopivia rooleja. Myöhäiskauden elokuvia olivat Tyttö lännen farmarina (1967), Caprice – vaarallinen oikku (1967) sekä Kuka on se kaveri äidin sängyssä? (1968), joka jäi Dayn viimeiseksi elokuvaksi.

 Televisiossa ja eläinsuojelutyössä 

pienois|pysty|vasen|Day Doris Day Show’n markkinointikuvassa 1968.
Kun Dayn aviopuoliso ja manageri Martin Melcher kuoli vuonna 1968, paljastui, että mies oli kuluttanut hänen omaisuutensa. Day oli menettänyt 20 miljoonaa dollaria ja jäänyt noin  velkaa. Samalla Melcher oli luvannut vaimonsa televisiotuotantoon kertomatta tälle. Day haastoi myöhemmin Melcherin yhtiö­kumppanin Jerome Rosenthalin oikeuteen ja sai vuonna 1974 korvauksia lähes 23 miljoonaa dollaria. Day sopi jutun kuitenkin kuudesta miljoonasta dollarista.

Day ei varsinaisesti ollut innoissaan televisiosarjasta. Hän näytteli kuitenkin 1968–1973 CBS:n tilannekomediassa Doris Day Show. Viiden vuoden jälkeen Day ei suostunut uusimaan sopimusta.

Day muutti vuonna 1981 Kalifornian Carmeliin, johon hän oli ihastunut elokuvan Kuolema kintereillä kuvauksissa. Tämän jälkeen hän keskittyi eläinsuojelutyöhön. Hän oli vuonna 1971 perustanut Actors and Others for Animals -järjestön, joka pelasti sekä kodittomia että huonosti kohdeltuja eläimiä. Eläinten oikeuksia hän puolestaan ajoi Doris Day Animal Foundationin ja Doris Day Animal Leaguen kautta.

Christian Broadcasting Network palkkasi Dayn juontamaan keskusteluohjelmaa Doris Day’s Best Friends, jonka vieraina oli julkkiksia lemmikkiensä kanssa. Kahden vuoden ajan lähetetyn ohjelman ensimmäinen vieras oli kuolemansairas Rock Hudson. Day kirjoitti myös omaelämäkerran Doris Day: My Own Story.

 Yksityiselämä 

pienois|Day miehensä Martin Melcherin kanssa vuonna 1960.
Doris Day oli naimisissa neljä kertaa, mutta kolme avioliitoista päättyi avioeroon ja yksi leskeksi jäämiseen. Day oli 19-vuotias, kun hän meni naimisiin kiertueella tapaamansa pasunisti Al Jordenin kanssa. Jorden oli väkivaltainen, ja heidän liittonsa kesti 1941–1943. Avioliiton aikana syntyi poika Terry, jonka Dayn kolmas mies Martin Melcher myöhemmin adoptoi. Dayn toinen mies oli saksofonisti George Weidler. Onneton liitto päättyi eroon vuonna 1949.

Kykyjenetsijä ja manageri Martin Melcherin kanssa Day meni naimisiin vuonna 1951. Melcher adoptoi Dayn pojan Terryn, jonka sukunimi muutettiin isäpuolensa sukunimeksi. Terry Melcheristä tuli tunnettu musiikkituottaja, joka työskenteli 1960- ja 1970-luvuilla The Beach Boysin ja Randy Newmanin kanssa. Martin Melcherin ja Dayn yhteinen tuotanto­yhtiö Arwin Productions tuotti useat Dayn elokuvista. Martin Melcher kuoli vuonna 1968. Terry Melcher kuoli syöpään vuonna 2004. Dayn neljäs mies oli Barry Comden, jonka kanssa hän oli naimisissa 1976–1981. Comdenin mukaan liitto päättyi, koska Day rakasti enemmän eläimiä kuin häntä.

Day kuoli keuhkokuumeeseen 97-vuotiaana kotonaan Carmel Valleyssa, Kaliforniassa 13. toukokuuta 2019. Oman toiveensa mukaisesti hänelle ei järjestetty hautajaisia tai edes hautakiveä. Dayn asiainhoitajan ja ystävän Bob Basharan mukaan Day ei halunnut keskustella hautajaisista tai muistomerkistä ja hänellä oli vaikeuksia hyväksyä kuolemaa.

 Diskografia 

Studiolbumit









  (Andre Previn)

  (Robert Gouletin kanssa)








 Filmografia 

pienois|pysty|Doris Day vuonna 1957.
 Elokuvat Vuosi Suomenkielinen nimi Alkuperäinen nimi Rooli 1948  Valtameren romanssi  Romance on the High Seas  Georgia Garrett 1949  Jazzityttö  My Dream Is Yours  Martha Gibson Tähdenlento Hollywoodissa  It’s a Great Feeling  Judy Adams 1950  Musiikkia veressä  Young Man with a Horn  Jo Jordan Teetä kahdelle  Tea for Two  Nanette Carter Kevätheila  The West Point Story  Jan Wilson 1951  Ku Klux Klaanin merkeissä  Storm Warning  Lucy Rice Broadwayn kehtolaulu  Lullaby of Broadway  Melinda Howard Perheen naimahuolet  On Moonlight Bay  Marjorie ”Marjie” Win­field Lumottu laulu  I’ll See You in My Dreams  Grace LeBoy Kahn Tähtisade  Starlift  cameo 1952  Voittoisa joukkue  The Winning Team  Aimee Alexander Pariisin huhtikuu  April in Paris  Ethel ”Dynamite” Jackson 1953  Tytär rakastuu  By the Light of the Silvery Moon  Marjorie ”Marjie” Winfield Tarkk’ampujatyttö  Calamity Jane  Calamity Jane 1954  Onnen myyrä  Lucky Me  Candy Williams Nuori mieleltään  Young at Heart  Laurie Tuttle 1955  Laulu ilman rakkautta  Love Me or Leave Me  Ruth Etting 1956  Mies joka tiesi liikaa  The Man Who Knew Too Much  Josephine ”Jo” McKennaKuolema kintereillä  Julie  Julie Benton 1957  Pyjamaleikki  The Pajama Game  Katherine ”Babe” Williams 1958  Opettajan lemmikki  Teacher’s Pet  Erica Stone Lemmen tunnelissa  The Tunnel of Love  Isolde Poole 1959  Hummerityttö  It Happened to Jane  Jane Osgood Kaikki alkoi puhelimesta  Pillow Talk  Jan Morrow 1960  Älkää syökö päivänkakkaroita  Please Don’t Eat the Daisies  Kate Robinson Mackay Keskiyön seitti  Midnight Lace  Kit Preston 1961  Rakkaani, tule takaisin  Lover Come Back  Carol Templeton 1962  Minkin kosketus  That Touch of Mink  Cathy Timber­lake Maailman ihanin tyttö  Billy Rose’s Jumbo  Kitty Wonder 1963  Kaikki alkoi saippuasta  The Thrill of It All  Beverly Boyer Sänky kolmelle  Move Over, Darling  Ellen Wagstaff Arden 1964  Älä lähetä kukkia  Send Me No Flowers  Judy Kimball 1965  Älkää häiritkö!  Do Not Disturb  Janet Harper 1966  Pitsipöksyagentti  The Glass Bottom Boat  Jennifer Nelson 1967  Tyttö lännen farmarina  The Ballad of Josie  Josie Minick Caprice – vaarallinen oikku  Caprice  Patricia Foster 1968  Missä olit kun valot sammuivat?  Where Were You When the Lights Went Out?  Margaret Garrison Kuka on se kaveri äidin sängyssä?  With Six You Get Eggroll  Abby McClure

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 


  Notable Names Databasessa. 


Luokka:77.4 Elokuvataide
Luokka:Grammy-palkinnon saajat
Luokka:Hollywood Walk of Fame
Luokka:Presidential Medal of Freedom
Luokka:Yhdysvaltalaiset laulajat
Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Luokka:Vuonna 1922 syntyneet
Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit