Kihti

Kihti on sairaus, jossa virtsahappoa kertyy liikaa elimistöön. Sairauden syynä voi olla virtsahapon aineenvaihdunnan häiriö tai munuaisten toiminnan heikentyminen, jolloin uraatit eli virtsahapon suolat eivät pääse virtsaan vaan kertyvät elimistöön.

Puriinia sisältävät ruuat kiteyttävät virtsahappoa ja lisäävät tulehdusriskiä. Tutkimusten mukaan erityisesti eläinperäinen, puriinia sisältävä ravinto on haitallista.  Erityisen runsaina puriinilähteinä mainitaan muun muassa anjovis, sardiini, silli, tietyt sisäelimet, riistaliha ja äyriäiset.

Kihdin ensioireena on yleensä yöllä alkava nivelkipu isovarpaan tyvessä. Sen aikana koko varvas muuttuu punoittavaksi, kuumaksi ja aristavaksi. Oireen yleensä laukaisee tietty ruoka-aine, alkoholin käyttö, runsas ateriointi tai vamma.

Tulehdus häviää runsaassa viikossa, mutta jos sairautta ei huomata ja hoitoa aloiteta, se uusiutuu ja leviää alaraajojen muihin niveliin. Pitkäaikainen kihti muodostaa ihonalaisia virtsahappokertymiä jänteisiin ja rustoihin.

Vuonna 2015 julkaistun tutkimuksen mukaan kihdillä tai lähinnä elimistöön kertyvällä, sitä aiheuttavalla virtsahapolla saattaa olla dementiaa ehkäisevä vaikutus. Britanniassa vuosina 1995–2013 tehdyssä tutkimuksissa ilmeni, että kihtipotilaiden riski sairastua Alzheimerin tautiin oli 24 prosenttia pienempi kuin vertailuryhmällä. Tutkimuksesta kertoi brittiläinen reumatautien tieteellinen julkaisu Annals of the Rheumatic Diseases.

Kihti todetaan tutkimalla nivelnestettä, ja sitä hoidetaan lääkkeillä ja ruokavaliomuutoksilla.

Anatomis-terapeuttis-kemiallisessa lääkeluokituksessa (ATC) kihtilääkkeinä käytetään seuraavia eri tavoin vaikuttavia lääkeaineita:
Virtsahapon muodostumista estävät valmisteet:
Allopurinoli
Tisopuriini
Febuksostaatti
Virtsahapon eritystä lisäävät valmisteet:
Probenesidi
Sulfiinipyratsoni
Bentsbromaroni
Isobromindioni
Virtsahappometaboliaan vaikuttamattomat valmisteet:
Kolkisiini
Sinkofeeni
Muut kihtilääkkeet:
Uraattioksidaasi
Peglotikaasi

 Syy 
Kihdin pääasiallinen syy on virtsahapon kiteytyminen, johon liittyy usein suhteellisen korkea veren virtsahappopitoisuus. Se voi johtua ruokavaliosta, geneettisestä alttiudesta tai virtsahapon suolan, uraatin, riittämättömästä erittymisestä. 90 prosentissa tapauksista hyperurikemian ensisijainen syy on munuaisten riittämätön virtsahapon tuotanto, kun taas alle 10 prosentissa tapauksista syynä on ylituotanto. 10 prosentilla hyperurikemiaa sairastavista ihmisistä kehittyy kihti jossain vaiheessa elämäänsä. Riski kuitenkin vaihtelee hyperurikemian asteen mukaan. Tasoilla 415-530 µmol/l (7-8,9 mg/dl) riski on 0,5 prosenttia vuodessa, kun taas tasoilla yli 535 µmol/l (9 mg/dl) riski on 4,5 prosenttia vuodessa.

 Elämäntapa 
Ruokavalioon liittyvät syyt aiheuttavat noin 12 % kihtitapauksista, ja niillä on vahva yhteys alkoholin, makeutettujen juomien, lihan ja merenelävien kulutukseen. Runsaasti virtsahappoa sisältäviä puriinipitoisia elintarvikkeita ovat mm. kuivatut sardellit, katkaravut, lihan sivutuotteet, kuivatut sienet, merilevä ja oluthiiva. Myös kananliha ja peruna näyttävät liittyvän asiaan. Muita laukaisevia tekijöitä ovat mm. fyysiset traumat ja leikkaukset.

Fyysinen kunto, terve paino, vähärasvaiset maitotuotteet ja vähäisemmässä määrin kahvi sekä C-vitamiinin saanti näyttävät vähentävän kihdin kehittymisen riskiä. C-vitamiinilisällä ei kuitenkaan näytä olevan merkittävää vaikutusta henkilöillä, joilla on jo diagnosoitu kihti. Myös maapähkinöillä, mustalla leivällä ja hedelmillä on suojaava vaikutus, minkä uskotaan johtuvan osittain niiden insuliiniresistenssiä alentavasta vaikutuksesta.

Lähteet


 Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus (FIMEA): ATC-DDD luokitus

Viitteet

Aiheesta muualla

 Kihti ja muut kideartriitit, Terveyskirjasto: Lääkärikirja Duodecim, Kustannus Oy Duodecim 2009

Luokka:Tuki- ja liikuntaelinten sairaudet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit