Jukka-Pekka Palo

Jukka-Pekka Palo (s. 7. elokuuta 1954 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt niin televisiosarjoissa, elokuvissa kuin teatterissakin. Palo oli ennen eläköitymistään kiinnitettynä Suomen Kansallisteatterissa.

Jukka-Pekka Palo on näyttelijä Tauno Palon ja Kirsti Ortolan poika. Palo on naimisissa pukusuunnittelija Riitta Anttosen kanssa ja heillä on kaksi tytärtä, Olga ja Amanda. Palon velipuolia olivat näyttelijät Pertti Palo ja Martti Palo. 

Palon ensimmäinen näyttäytyminen elokuvassa oli vuonna 1961 draamassa Tulipunainen kyyhkynen, jossa hän on aitaan nojaava pikkupoika. Elokuva jäi hänen isänsä viimeiseksi. Muista elokuvista Palo muistetaan muun muassa roolistaan Aki Kaurismäen elokuvassa Varjoja paratiisissa. Palon teatterirooleista muistetaan muun muassa Henrik Ibsenin Peer Gynt.

Televisiossa Palo juonsi aikoinaan Kolmoskanavalla nähtyä tietokilpailu Megavisaa vuosina 1991–1995, MTV3-kanavalla nähtyä Noppapottia vuosina 1995–1996 sekä Nelosella nähtyä Giljotiinia vuosina 2001–2002. Näyttelijänä Palo on esiintynyt televisiosarjoissa Vesku Show, Kotikatu ja Salatut elämät.

Ääninäyttelijänä Palo on esiintynyt esimerkiksi Scar-leijonan suomenkielisenä äänenä piirroselokuvassa Leijonakuningas, Mikki Hiiren äänenä lukuisissa Disneyn piirretyissä, Lokki Joonatan -äänikirjan lukijana ja Rango-elokuvassa.

Palo vaikuttaa myös Suomen Näyttelijäliiton hallituksessa..

Palo selviytyi Intian valtameren maanjäristyksestä 26. joulukuuta 2004. Hän oli lomailemassa vaimonsa kanssa Thaimaassa ja tsunamin iskiessä he kiipesivät vuorelle.

Vuonna 2021 Palolla diagnosoitiin Parkinsonin tauti. Hän jäi eläkkeelle keväällä 2023 saatuaan sydäninfarktin.

Vuonna 2024 julkaistiin Liisa Talvitien kirjoittama elämäkerta Palo – Jukka-Pekka Palon elämä (Tammi). 

 Lapsuus ja nuoruus 
Jukka-Pekka Palo syntyi lauantaina 7. elokuuta 1954. Hänen varhaisimmat muistonsa ovat 1950-luvun lopulta ja ne liittyvät Kiskolla sijainneeseen kesämökkiin. ”Ne ovat hyviä kesiä”, Palo kuittaa. Hänen äitinsä ei pitänyt hyttysistä ja hänen isänsä piti tuulastuksesta. ”Lapsuuden lumottu polku vie rannasta mökille, jossa äiti on jo sytyttänyt kynttilät”, Palo muistelee. Palon nuoruuteen kuului vasemmistolaisuus, hän oli Teatterialan opiskelevien sosialistien puheenjohtaja ja taistolainen. Vastapainona vasemmistolaisuudelle olivat spontaanit käpysodat, joiden vakiokaartiin kuuluivat muun muassa Matti Pellonpää, Kari Väänänen, Tom Pöysti ja Janne Kuusi. Palo otti aimo harppauksen irti taistolaisuudesta teatterituotannossa Nuorallatanssijan kuolema eli kuinka Pete Q sai siivet, jonka Arto af Hällström ohjasi 1978. Näytelmä oli myös ”lopullinen oksennus” taistolaisuudelle.Talvitie, s. 13–20

Jukka-Pekan vanhemmat olivat tavanneet toisensa ensi kerran Rosvo-Roopen (1949) yhteydessä, mutta heidän piti odottaa avioitumista aina vuoteen 1962, mihin saakka Tauno Palo oli muodollisesti naimisissa näyttelijä Sylvi Sakin kanssa.Talvitie, s. 36–37 Varhaisimman lapsuutensa Jukka-Pekka vietti Helsingissä, mutta 1950-luvun puolivälissä hän muutti Tampereelle äitinsä kanssa. Kun Tauno Palo ja Kirsti Ortola olivat avioituneet, Jukka-Pekkakin palasi Helsingin Punavuoreen.Talvitie, s. 40 ja 57

Vanhempiin velipuoliinsa Pertti ja Martti Paloon Jukka-Pekalla oli ikäerosta huolimatta läheiset välit. Hänen lapsuuden muistoihinsa kuuluu Kiskon mökillä veljesten kesken vietetty aika.Talvitie, s. 52

 Teatterikoulu 
Suomen teatterikouluun Jukka-Pekka Palo pääsi ensi yrittämällä vuonna 1973. Koulua kesti vuoteen 1977. Samana vuonna kouluun pääsivät myös muun muassa Eija Ahvo, Matti Pellonpää sekä Kari Sorvali ja Kari Väänänen.Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993, s. 333–334Talvitie, s. 86 Teatterikoulua johtivat Eero Melasniemi ja Raija-Sinikka Rantala. Opettajia olivat Iris-Lilja Lassila, Kaisa Korhonen ja Outi Nyytäjä.Talvitie, s. 92 Teatterikoulu sai korkeakoulun aseman 1979, ja Palo piti ratkaisua silloin oikeana. Tuonnempana hän on tullut toisiin aatoksiin, sillä näyttelijän ammatti on hänen mielestään käsityöläisammatti, johon korkeakoulutus saattaa tuoda liian analyyttisia piirteitä.Talvitie, s. 94

Teatterissa tärkeää puhetekniikkaa opettivat Kari Paukkunen ja Niilo Kuukka. Kuukan tärkeä opetus oli ylärekisterin välttäminen. Hänen ansiostaan Palon puhetekniikka parani. Antti Tarkiainen puolestaan opetti akrobatiaa, mimiikkaa ja maskien avulla työskentelyä. Näyttämömiekkailua opetti Kauko Jalkanen.Talvitie, s. 98–99

 Kesä 1978 
Nuorallatanssijan kuolema eli kuinka Pete Q sai siivet näyteltiin kesällä 1978. Se oli aikansa teatteritapaus ja kulttinäytelmä. Se oli myös vastaperustetun Suomen Kansan Teatterin ainoa tuotanto. Pete Q oli vastalause totalitarismille riippumatta siitä, mitä muotoa totalitarismi edusti. Pete Q ei ottanut kantaa suuntaan eikä toiseen. Se oli samalla selkeä irtiotto brechtiläisestä teatterista ja marxilaisen realismin ideaaleista. Maagisen realismin ja eksistentialismin edustajana Pete Q oli myös aikaansa edellä.Talvitie, s. 111–116

 Suomen Kansallisteatteri 1977–1979 
Jukka-Pekka Palo kiinnitettiin Kansallisteatteriin Kai Savolan johtajakaudella syksyllä 1977. Palo näytteli alkuun pieniä rooleja, kunnes teki läpimurtonsa Jack Witikan ohjaamassa komediassa Charlien täti vapun tienoilla 1978. Palo sai näytelmän nimiroolin, lordi Fancourt Bobberleyn. Komediaa näyteltiin 130 kertaa ja se sai runsaasti yli 100 000 katsojaa. Muita pääosia näyttelivät Esko Roine ja Antti Litja. Talvitie, s. 120–125

Palo jatkoi Charlien tädissä syksyllä 1978, ja sai siitä henkireiän vastapainoksi Helsingin kaupunginteatterissa kokemalleen Jouko Turkan höykyytykselle.Talvitie, s. 126

 Helsingin kaupunginteatteri 1979–1989 
Kun Palo aloitti Kaupunginteatterissa, siellä näyttelivät muun muassa Olavi Ahonen, Kristiina Elstelä, Hannu ja Hannele Lauri, Seppo Pääkkönen ja Ritva Valkama.Talvitie, s. 147 

Palo vaihtoi Kaupunginteatteriin apeissa tunnelmissa: hän mietti ammatinvalintansa järkevyyttä. Palon merkittävä rooli Kaupunginteatterissa oli Tuntemattoman sotilaan Kariluoto, jonka yhteydessä hän mainitsee itsetuntonsa olleen ”nollilla” Turkan huonon kohtelun takia. ”Sympatiseeraan suuresti niitä kollegojani, jotka ovat kokeneet Turkan helvetin… ”, Palo toteaa.Talvitie, s. 127–128 Ralf Långbackan ohjaama Peer Gynt oli Palon taiteellinen läpimurto. Esko Salminen näytteli vanhaa Peeriä ja Jukka-Pekka Palo nuorta. Näytelmä oli Palolle merkittävä opetus näyttelijän työn vaativuudesta joka suhteessa. Hän sisäisti työnsä psyykkisen ja fyysisen kokonaisvaltaisuuden. Etenkin fyysinen ilmaisu on Palolle keskeistä, ja niinpä hän pyysi ohjaajalta lupaa päästä liikkumaan, mihin ohjaaja suostui. Tätä kautta Palo sai roolinsa liitämään. Peer Gynt sai 140 esityskertaa, erinomaiset arvostelut ja yleisön suosion.Talvitie, s. 131–132

Vuonna 1984 sai ensi-iltansa musikaali Peter Pan. Palo näytteli kadonnutta poikaa. Susanna Haavisto oli Peter Panina ja Esko Salminen kapteeni Koukkuna. Tuloksena oli hajanainen näytelmä, josta yleisö tosin piti.Talvitie, s. 149

Yhtenä Kaupunginteatterin upeimmista rooleistaan Palo mainitsee tehtävänsä Anton Tšehovin näytelmässä Platonov, jonka ohjasi Ralf Långbacka. Nimiroolin näytteli Heikki Kinnunen.Talvitie, s. 151

Kai Savola soitti Palolle 1984 ja toivoi tämän palaavan Suomen Kansallisteatteriin. Paluu toteutui 1991 ja kiinnitys kesti aina vuoteen 2023. Alkuun Palo oli virkavapaalla ja näytteli Kansallisteatterin teoksessa Kauppaneuvoksen härkä.Talvitie, s. 151–152, 241

 Suomen Kansallisteatteri 1991–2023 
Kansallisteatterin johtaja vaihtui 1991, jolloin työssä aloitti Maria-Liisa Nevala. Tämä halusi uudistaa teatteria, mikä johti katsojalukujen laskuun.Talvitie, s. 248–249 2000-luvun vaihteessa teatterin toimintaan vaikutti iso peruskorjaus, jonka aikana väistötilana oli Aleksanterin teatteri. Eritoten Suuren näyttämön peruskorjaus oli hankalaa: talo sijaitsi vanhan merenpohjan päällä, se paalutettiin peruskallioon, mutta virheellisesti. Sisääntuloaulan fresko lohkesi ennen kuin maahan paalutetut teräsputket vihdoin asettuivat.Talvitie, s. 250–251

Palo näytteli muun muassa kolmessa Otso Kauton näytelmässä. Angels in America (1994) tapahtuu New Yorkin homoyhteisössä 1980-luvun lopulla, jolloin Aids-epidemia oli pahimmillaan. Palo oli mustaihoinen homoseksuaalinen transvestiitti. Aarre Karén näytteli homoja metsästelevää Roy Cohnia. Kauton ohjaamassa näytelmässä Tyttö tuli (2009) Palon roolina oli isä. Näytelmässä merkittävä osa on venäläisellä itsepuolustuslaji systemalla.Talvitie, s. 254–255

Arto af Hällströmin ohjaama Taide (1997) oli Palon kannalta mielenkiintoinen. Hänen roolinaan oli Yvan, joka herkkänä ihmisenä jää kahden vahvatahtoisen miehen musertamaksi. Vahvatahtoisia miehiä näyttelivät Esko Salminen ja Tapani Perttu, ja heidän onnistui luoda lavalle räjähtävä tunnelma. Palo luonnehtii Taidetta nykyaikaiseksi klassikoksi ja älykkääksi draamakomediaksi.Talvitie, s. 255–256

Venäläisiksi vuosikseen Palo kutsuu näytelmiä Lokki, Kolme sisarta ja Rikos ja rangaistus. Ne esitettiin 2000-luvun vaihteessa. Palo näytteli Rikoksessa ja rangaistuksessa sekä tuomari Petrovitšin että Raskolnikovin roolit, toki eri tuotannoissa. Raskolnikovia Palo näytteli Kalle Holmbergin ohjaamana ja Petrovitšia Esa Leskisen ohjaamana. Leskisen ohjaamaa versiota vaikeutti Janne Reinikaisen sairastuminen, tämän kun oli määrä näytellä Raskolnikovia.Talvitie, s. 256–257

Syyskaudella 2003 Palo näytteli Christopher Wegeliuksen ja Raimo Sailaksen roolit Reko Lundánin ohjaamassa ja kirjoittamassa draamassa Ihmisiä hyvinvointivaltiossa. Kappale oli menestys hieman yli 44 000 katsojallaan ja 145 esityskerrallaan.

Syyskaudella 2008 Palolla oli nimirooli William Shakespearen tragediassa Othello. Desdemonana oli Anna Paavilainen. Näytelmää esitettiin Suurella näyttämöllä 30 kertaa ja se sai lähes 9 000 katsojaa. Syyskaudella 2010 Palon roolina oli mestari Yehudi näytelmässä Mr Vertigo. Ohjaajana oli Kristian Smeds. Palo kertoo näytelmän olleen yksi parhaista, joissa hän on esiintynyt, huolimatta ohjauksen herpoamisesta toisella puoliajalla. Näyttelijät, joihin kuului muun muassa Tea Ista, saivat kokonaisuuden toimimaan lopulta varsin nopeasti.Talvitie, s. 216–217 Mr Vertigo keräsi Suurelle näyttämölle runsaat 16 000 katsojaa ja se sai 81 esityskertaa.

Kevätkaudella 2017 Palo näytteli J.:n roolin Thomas Mannin teoksessa Kuolema Venetsiassa. Ohjaajana oli Michael Baran. Pääroolia näytteli Jukka Puotila. Palo mainitsee roolinsa ”isoksi henkiseksi kynnykseksi”, sillä Luchino Viscontin aiheesta tekemä elokuva on hänen mielestään yksi kautta aikain parhaista elokuvista.Talvitie, s. 259 Kuolema Venetsiassa keräsi Pienelle näyttämölle runsaat 6 000 katsojaa ja se esitettiin 25 kertaa.

Palo jäi eläkkeelle Kansallisteatterista keväällä 2023.Talvitie, s. 231

 Elokuvat 
Jukka-Pekka Palon rooliluetteloon kuuluu teatterin ohella 48 tehtävää pitkissä ja lyhyissä elokuvissa. Palon ensimmäinen merkittävä elokuvaosa oli Riston rooli Lars G. Thelestamin ohjaamassa rikosdraamassa Tuntematon ystävä (1978). Hän mainitsee siihen liittyen, että mitä vähemmän sänkykohtauksissa on ”aitoa tunnetta sitä parempia niistä tulee”.Talvitie, s. 154–155 Miespääosa Martti Antero Joenpäänä Palolla on Maunu Kurkvaaran ohjaamassa elokuvassa Menestyksen maku (1983). Vuonna 1985 valmistui Flucht in den Norden eli Pako pohjoiseen. Sen ohjasi Ingemo Engström ja Palon roolina on Ragnar. Johanna (Katharina Thalbach) pakenee Saksasta kansallissosialistien noustua valtaan ja tapaa eräässä kartanossa Ragnarin, joka pitää enemmän Ranskan kuin Saksan kirjallisuudesta.

Aki Kaurismäen draamakomediassa Varjoja paratiisissa (1986) Palolla on sivurooli myymälänhoitajana. Niin ikään 1986 valmistui Harmagedon, jossa Palo näyttelee Tarjan poikaystävää.

Palo näyttelee sivuosan Anssi Mänttärin ohjaamassa draamakomediassa Mestari (1992). Taru Mäkelän ohjaamassa historiallisessa draamassa Pikkusisar (1999) Palon roolina on Juhani Elomaa. Atro Lahtelan ohjaamassa kauhuelokuvassa Silmä silmästä (1999) Palo näyttelee Martti Saarta, joka on elokuvan pääparin isä. Elokuva sai 31 katsojaa. Janne Kuusen ohjaamassa komediassa Saippuaprinssi (2006) Palon roolina on kanavajohtaja Kalela.

Rikoselokuvassa Vares – Sheriffi (2015) Palolla on iso sivuosa Kalle Shostakovitshina. Pääroolin tekee Antti Reini. Elokuva sai noin 110 000 katsojaa. Yhteiskunnallisessa elokuvassa Jättiläinen (2016) Palon rooli on maineenhallintayhtiö Tekirin toimitusjohtaja. Historiallisessa musiikki- ja elämäkertaelokuvassa Love Records – Anna mulle Lovee (2016) Palo näyttelee Musiikki-Fazerin toimitusjohtajaa, roolia ei mainita elokuvan julisteessa.

 Televisio 
Teatterin ja elokuvien lisäksi Jukka-Pekka Palo on näytellyt televisiotuotannoissa. Vuonna 1963 hän näytteli Tommi Rinteen ohjaamassa televisioelokuvassa Viktoria ja hänen husaarinsa. Yhdeksän vuotta myöhemmin varhaiseen aikuisuuteen ehtinyt Palo näytteli Oskua draamasarjassa Potilas X ja vuosina 1979–1980 hän oli mukana komediasarjassa Parempi myöhään…, jossa pääosat olivat Pentti Siimeksellä ja Ritva Valkamalla.

Keväällä 1982 Palolla oli Herman Geselliuksen rooli Ritva Nuutisen ohjaamassa televisioelokuvassa 18 valokuvaa. Hän sai tuolloin puhelun, jonka aiheena oli Tauno Palon lähestyvä kuolema. Vuonna 1987 Palo näytteli nimiroolin Nuutisen ohjaamassa televisioelokuvassa Insinööri Jalovaaran uskomaton seikkailu. Seuraavana vuonna Palo näytteli lääkäriä Raili Ruston ohjaamassa televisioelokuvassa Marjatta. Siinä nähtiin myös Hillevi Lagerstam.Talvitie, s. 68–69

Palon tunnettuus kasvoi 1990-luvun alkupuoliskolla, jolloin hän juonsi suosittua Megavisa-ohjelmaa. Palo ei kuitenkaan ollut ohjelmassa oma itsensä, vaan hän piiloutui roolin taakse.

Anssi Mänttärin ohjaamassa televisiosarjassa Petterin parempi elämä (1991) Palo näyttelee Seppo Lehtisalmea, yhtä päärooleista. Komediasarjassa Hynttyyt yhteen (1991–1995) hän on mukana muutamassa loppupään jaksossa. Ere Kokkosen ohjaamasta komediasta Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies muokattiin viisiosainen televisiosarja vuonna 1999. Palo näyttelee pastori Jussilaista yhdessä osassa. Hahmo ei ole mukana elokuvaversiossa. Saippuasarjassa Salatut elämät Palo näyttelee Heikki Ratilaa. Jaksoja oli kolmisenkymmentä ja ne esitettiin 2004–2005.

Palo piipahti Mänttärin roolissa Kari Väänäsen ohjaamassa komediallisia aineksia sisältävässä draamassa Taivaan tulet vuonna 2010. Nymfit-sarjassa Palon roolina on Pentti Koski. 2020-luvulla Palo on näytellyt yhden päärooleista draamakomediasarjassa Kämppikset.
 Filmografia 
 Elokuvat 
 Vuosi Elokuva / Televisioelokuva / Lyhytelokuva Rooli1961  Tulipunainen kyyhkynen  aitaan nojaava pikkupoika Jo taukos leikki alla joulupuun...  1963  Viktoria ja hänen husaarinsa  Kamakuri O Miki1976  Häkki  1978  Nuorallatanssijan kuolema eli kuinka Pete Q sai siivet  Primo di Capo Tuntematon ystävä  Risto Ahvenainen1979  Herätkää ja riemuitkaa!  Ralph Berger1981  Prinsessa joka nukkui 100 vuotta  Runner Läpimurto  poliisi Pedon merkki  luutnantti Valonen Armahda meitä  Rudolf1982  Parveke    18 valokuvaa  Herman Gesellius1983  Menestyksen maku  mainostoimittaja Martti Joenpää Jeesuksen pojat  poliisi1985  Kepissä on kaksi päätä  1986  Huomenna  mies Laulajattaren pukuhuoneessa Pako pohjoiseen  Ragnar Harmagedon  Tarjan poikaystävä Varjoja paratiisissa  kolmas mies, vaatetusliikkeen myymälänjohtaja1988  Marjatta  lääkäri1992  Mestari  Torsten Erikson1994  Let's play Zeus  Anis Murtovaara1999  Silmä silmästä  saarjaana Martti Saari Pikkusisar  Juhani Elomaa2002  Lupaus  Lauri Bergman2006  Saippuaprinssi  kanavajohtaja  Kalela2010  Huomisen muisto  tohtori – vuosi 2142 Kierre  2011  Boheemi elää   Tarkastaja  talkkari2015  Vares – Sheriffi  Kalle Shostakovitsh 2016JättiläinenPR-konsulttiLove Records – Anna mulle LoveeRoger Lindberg

 Televisiosarjat 
 Vuosi Televisiosarja Rooli1972  Potilas X  Osku1979  Parempi myöhään  monia rooleja1985  Musta tuntuu  Stefan Träskman1988  Vesku Show  monia rooleja1991  Pakanamaan kartta  lääkäri Isänmaan kaikuja   Petterin parempi elämä  isä1995  Hynttyyt yhteen  Jaakko Aalto 1996  Maigret  Konrad Porola1996–2007  Kotikatu  Aki Wasama2004–2005  Salatut elämät  Heikki Ratila2010  Helppo elämä  seurakunnan pappi Taivaan tulet  Mänttäri2014  Nymfit  Pentti Koski Syke  Jukka 2021  Karkurit  Harri Lukki 2022  Kämppikset 

 Dubbaukset 

 Juontajana 
 Vuosi Televisiosarja1991–1995  Megavisa1995–1996  Noppapotti 2001–2002  Giljotiini 

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 



Luokka:Suomalaiset näyttelijät
Luokka:Suomalaiset tietokilpailujuontajat
Luokka:Vuonna 1954 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt