Integraalifunktio

Funktion f integraalifunktio on funktio F, jonka derivaatta on f. Integraalifunktiota kutsutaan myös nimillä kantafunktio, määräämätön integraali, primitiivi sekä antiderivaatta, ja sille käytetään merkintää
.
Integraalifunktion määrittämistä eli derivoinnin käänteistoimitusta kutsutaan integroinniksi.  Integraalifunktio ei ole yksikäsitteinen, vaan siihen voi lisätä vakion, ja näin saadaan toinen saman funktion integraalifunktio.

Integraalifunktioiden ratkaisemiseksi voidaan käyttää erilaisia integroimissääntöjä, kuten muuttujanvaihtoa ja osittaisintegrointia. Integraalifunktioita on myös taulukoitu runsaasti, ja symbolisen matematiikan ohjelmistot kykenevät ratkaisemaan monia integraaleja. Toisin kuin derivointiin, integrointiin ei ole yleispätevää menetelmää, eikä kaikille funktioille edes ole olemassa alkeisfunktioiden avulla esitettävissä olevaa integraalifunktiota.

Funktion määrätty integraali pisteestä a pisteeseen b saadaan analyysin peruslauseen perusteella integraalifunktioiden erotuksena
.
Epäjatkuville funktioille ei välttämättä ole olemassa integraalifunktiota, joka olisi määritelty koko integroimisvälillä, joten aina analyysin peruslausetta ei voi käyttää integraalin määräämiseen.

Ensimmäinen ehdotus integraalifunktion määritelmäksi
Olkoon  Riemann-integroituva. Funktio  on funktion  eräs integraalifunktio, mikäli on olemassa  siten, että

Lisäksi myös funktio  on funktion  integraalifunktio, mikäli  jollain .

Toinen ehdotus integraalifunktion määritelmäksi (primitiivin määritelmä)
Olkoon . Mikäli on olemassa derivoituva funktio  siten, että , niin  on funktion  primitiivi eli antiderivaatta (tai integraalifunktio).

Alempi määritelmä vaatii, että integraalifunktio on derivoituva, ylempi määritelmä taas ei. Primitiiviltä eli antiderivaatalta vaaditaan siis aina derivoituvuusominaisuus, mutta ylemmän määritelmän mukaiselta integraalifunktiolta ei välttämättä. Määritelmät ovat kuitenkin jatkuville funktiolle samat. Alempi määritelmä on käsitteelliseltä kannalta ongelmallinen: kaikilla integroituvilla funktioilla ei sen mukaan ole integraalifunktiota.

Integraalifunktiot eroavat toisistaan vakiolla
Integraalifunktio on summattavaa vakiota lukuun ottamatta yksikäsitteinen. Toisin sanoen, jos  on funktion  jokin integraalifunktio, niin kaikki sen integraalifunktiot ovat muotoa , missä integroimisvakio  on mielivaltainen. Integraalifunktiolle käytetään merkintää
,
missä integroimisvakiota ei ole kiinnitetty. Tätä merkintätapaa kutsutaan funktion  määräämättömäksi integraaliksi. Merkintätapa tarkoittaa joko sitä, että  on :n antiderivaatta, tai että  on :n integraalifunktio. Jatkuville funktiolle nämä ovat sama asia.

Integraalifunktioiden määrittäminen

Integraalifunktioiden määrittämistä kutsutaan integroinniksi. Integrointi on derivoinnin käänteistoimenpide, jolla on tärkeä sovellus määrätyn Riemannin integraalin arvon laskemisessa.

Kaikkien alkeisfunktioiden integraalifunktioita ei voi esittää alkeisfunktioiden avulla. Tunnettuja esimerkkejä ovat:

Määräämätön integraali on lineaarinen, eli jos funktioilla  ja  on integraalifunktiot ja , niin
.
Tässä kaavassa on oletettu, että yhtälön vasemmalla ja oikealla puolella integroimisvakiot on sopivasti valittu.

Integraalifunktion yhteys määrättyyn integraaliin

Analyysin toisesta peruslauseesta seuraa, että jos funktio  on jatkuva, voidaan kirjoittaa (tulos tunnetaan Newtonin-Leibnizin kaavana)

 Integroimiskaavoja 
Alla olevissa kaavoissa  ja  ovat :stä riippuvia Riemann-integroituvia funktioita,  reaaliluku ja  positiivinen reaaliluku. Integroimisvakiota ei ole merkitty näkyviin.

 Lähteet 

Kirjallisuutta


 Aiheesta muualla 
 Indefinite Integral – MathWorld 
  "Antiderivatives and indefinite integrals" – Khan Academy 

Luokka:Integraalilaskenta
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit