Posliini

Posliini on valkoista ja läpikuultavaa keramiikkaa, joka valmistetaan korkeassa lämpötilassa polttamalla.

Ominaisuudet
Perinteisessä kovaposliinissa on 50 prosenttia kaoliinia, 25 prosenttia kalimaasälpää ja 25 prosenttia kvartsia.

Savimassana posliini on vähemmän plastista kuin muut savimassat, ja sen sopiva kosteusalue on kapeampi, minkä vuoksi posliinia on muita savilaatuja vaikeampaa dreijata ja rakentaa käsin. Ennen polttoa posliini on lisäksi haurasta, joten sitä on käsiteltävä varoen, ja se on valmisteltava polttoon huolellisesti.

Posliini on polttamisen jälkeen hyvin lujaa ja kestävää. Poltettu kovaposliini koostuu pääasiassa lasista, jonka seassa on heinäsuovamaisen tukirakenteen muodostavia neulamaisia mulliittikiteitä. Posliinissa on lisäksi liukenemattomia kvartsihiukkasia, pieniä kaasukuplia sekä hiukan kristobaliittia.

Valmistus
Posliini raakapoltetaan usein ensin 1 000 °C:n lämpötilassa, mikä tekee siitä helpommin käsiteltävää lasitukseen ja koristeluun. Posliini poltetaan sitten 1 300 – 1 450 °C:n lämpötilassa pelkistävässä poltossa.

Posliinissa käytetään usein läpikuultavaa lasitusta, joka kiinnittyy posliinimassaan ilman rajausta.

Pehmeäposliini ja muut lajit
Pehmeäposliiniin käytetään maasälpää enemmän kuin kovaposliiniin. Siinä voidaan käyttää myös muita sulatusaineita sekä pallosavea tai bentoniittia. Pehmeäposliini poltetaan kovaposliinia matalammissa lämpötiloissa, noin 1 250 – 1 350 °C:ssä. Sen vuoksi se ei ole yhtä kovaa eikä läpikuultavaa kuin kovaposliini. Pehmeäposliinituotteista tehdäänkin yleensä paksuseinämäisempiä kuin kovaposliinista.

Luuposliini on eräs posliinin laji. Saniteettiposliini on posliinin ja kivitavaran välimuoto.

Käyttö
Koska kovaposliini on mekaanisesti ja kemiallisesti kestävää, sitä käytetään paitsi talousastiamateriaalina, myös monissa teknisissä käyttökohteissa.

 Historia 
Posliini keksittiin Kiinassa 600-luvulla. Sitä tuotiin 1300-luvulta alkaen Eurooppaan Silkkitietä pitkin. Eurooppaan ei tullut tietoa posliinin valmistusmenetelmästä, joten eurooppalaiset kehittivät omat valmistustapansa. Vuonna 1707 saksalainen alkemisti Johann Böttger kehitti toimivan posliinireseptin. Hän perusti Meissenin posliinitehtaat. Ranskassa ja Britanniassa tehtiin omia kokeiluja, joiden seurauksena kehitettiin Sèvres-, Wedgwood- ja Spode-posliinit.

Herttoniemen kartanossa Helsingissä toimi Suomen ensimmäinen, vuonna 1762 perustettu posliinitehdas. Nykyisin Suomen tunnetuin posliinimerkki on Arabia. Arabia korvasi fajanssin posliinilla 1970-luvun loppupuolelta alkaen.

 Katso myös 
Riisiposliini

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 


 Aiheesta muualla 

 Harriet Linnala : Kiinalaista porsliinia, Aamulehti, 13.08.1939, nro 215, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Luokka:Keraamit
Luokka:Keramiikka
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit