Tasavallan Presidentti (yhtye)

Tasavallan Presidentti oli suomalainen rockyhtye, jonka perustivat vuonna 1969 kitaristi Jukka Tolonen ja rumpali Vesa Aaltonen. Muut alkuperäisjäsenet olivat laulaja Frank Robson, basisti Måns Groundstroem ja saksofonisti-huilisti Juhani Aaltonen. Uudeksi laulusolistiksi tuli vuonna 1972 Eero Raittinen, jonka kanssa Tasavallan Presidentti levytti läpimurtoalbuminsa Lambertland. Yhtye esitti aluksi rhythm and blues -vaikutteista musiikkia yhdistellen esimerkiksi poppia, bluesia ja jazzia. Raittisen tultua solistiksi tyyli muuttui jazzrockista kohti monimutkaisempaa progressiivista rockia.

Tasavallan Presidentti julkaisi neljä omaa albumia ennen vuonna 1974 tapahtunutta hajoamistaan. Vuonna 1983 yhtye teki lyhyen comeback-kiertueen alkuperäisessä kokoonpanossaan. Konsertit jatkuivat 1990-luvulla, ja vuoden 2006 marraskuussa se julkaisi uuden albumin. Viimeisen kiertueensa yhtye teki samana vuonna. Vielä kesällä 2020 se esiintyi yhden kerran.

Tasavallan Presidentti on Wigwamin ohella merkittävin suomalainen progressiivisen rockin yhtye. Sitä on myös kutsuttu suomalaisen jazzrockin tärkeimmäksi yhtyeeksi, ja sen varhaiset albumit olivat Suomessa progressiiviselle rockille suuntaa antaneita merkkiteoksia. Yhdessä Wigwamin kanssa se kilpaili 1970-luvun alussa Suomen merkittävimmän yhtyeen asemasta. Tasavallan Presidentti teki 1970-luvulla kiertueita myös muualla Euroopassa, ja yhtyeen albumeja julkaistiin ulkomailla. Britanniassa yhtye oli etenkin muusikoiden suosiossa, mutta kaupallinen läpimurto Suomen ulkopuolella ei kuitenkaan onnistunut.

 Historia 

 Perustaminen (1969) 

Kitaristi Jukka Tolonen ja rumpali Vesa Aaltonen soittivat noin puolen vuoden ajan Eero Raittista säestävässä Help-yhtyeessä, joka hajosi toukokuussa 1969. Help kuului D-tuotantoon, joten Tolonen ja Aaltonen kysyivät sieltä uusia töitä. Niiden puuttuessa he ryhtyivät kesäkuussa soittamaan keskenään Helsingin Helsinginkadulla sijainneessa harjoitustilassa. Basistiksi he pyysivät Blues Sectionissa soittaneen Måns Groundstroemin. Samoihin aikoihin laulaja Arto Vilkko etsi itselleen taustayhtyettä ja vieraili Helsinginkadulla, mutta ei pitänyt heitä musiikillisesti sopivana tyyliinsä. Groundstroemin ehdotuksesta syntyvaiheessa olevaan omaan yhtyeeseen otettiin saksofonistiksi ja huilistiksi Juhani Aaltonen, joka oli soittanut muun muassa Soulsetissa ja palkittu edellisvuonna Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinnollaSilas 2002, s. 177.. Laulusolistiksi pyydettiin englantilainen Frank Robson, joka oli muuttanut Suomeen vuonna 1967 ja laulanut Mosaicissa ja Blues Sectionissa. Blues Sectionin hajottua hän oli muuttanut takaisin Englantiin, mutta palasi Suomeen Groundstroemin lähetettyä hänelle kirjeen, jossa uusi yhtye etsi laulusolistia.Aaltonen 2019, s. 49–53.Lehtonen 1983, s. 585. 

pienois|pysty|vasen|Englantilaissyntyinen Frank Robson oli yhtyeen ensimmäinen solisti.
Robsonin liityttyä yhtyeeseen soitti se pääasiassa keskenään harjoitustilassaan. Ohjelmatoimisto New Joys ryhtyi manageroimaan yhtyettä. Pian ohjelmatoimistoksi vaihtui kuitenkin Erkki Ertaman vaimon johtama ER Sound. ER Soundin tiloissa keksittiin myös yhtyeen nimi.Riihimaa, Jaakko: Tasavallan Presidentti -vinyylialbumin (1971) liitteen esittelyteksti, Svart Records SVR298, 2019. Jäsenet itse eivät saaneet mieleensä parempaa kuin Balloon. ER Soundin vetäjät ehdottivat siksi puhelua ohjelmatoimiston omalle salaiselle ideoijalle, anonyymiksi jääneelle ”Aivolle”, joka voisi auttaa nimen keksimisessä. Hän luki puhelun aikana sanomalehteä, josta poimi sattumanvaraisesti sanoja.Bruun ym. 1998, s. 160.Jukka Tolosen haastattelu 1997, kohta 42.40. Ensimmäinen ehdotus, Uutiset ja sää, hylättiin. Sitä seurannut Tasavallan Presidentti hyväksyttiin, vaikka aluksi pohdittiinkin, kuinka nimeen suhtauduttaisiin.Aaltonen 2019, s. 55. Suomen tasavallan presidentti Urho Kekkosen aikakaudella yhtye ajoittain pelkäsi nimen aiheuttavan reaktioita, ja myös lehdistössä ihmeteltiin uskaliaan nimen käyttöä.Aaltonen 2019, s. 59. Alkuvuosien tanssilavakeikoilla nimi aiheutti myös väärinkäsityksiä. Vesa Aaltonen on kertonut, että usein yhtyeen jäsenten luokse tuli parhaimpiinsa pukeutuneita iäkkäämpiä pariskuntia kyselemään, että ”missä vaiheessa se Kekkonen puhuu?”.Aaltonen 2019, s. 76. Myöhemmin pitkä nimi aiheutti ongelmia ulkomailla, jossa se usein kirjoitettiin väärin.Riihimaa, Jaakko: Tasavallan Presidentti -vinyylialbumin (1969) liitteen esittelyteksti, Svart Records SVR231, 2021. 

ER Soundin järjestämänä Tasavallan Presidentti pääsi esiintymään kouluille ja tanssilavoille. Yhtye esiintyi ensimmäisen kerran juhannuksena 1969 Leimukallion lavalla lähellä Forssaa.Rantanen 2014, s. 38. Yhtyeestä kirjoitettiin laajasti lehdissä ja sille järjestyi uusi harjoitustila Meilahdesta.Aaltonen 2019, s. 58. Tasavallan Presidenttiä mainostettiin ”superyhtyeenä”. Käsite oli vakiintunut Creamin ja Blind Faithin myötä, ja sillä tarkoitettiin kokoonpanoa, jonka olivat perustaneet jo ennestään mainetta saavuttaneet muusikot.

 Levytyssopimus ja esikoisalbumi (1969–1970) 
Tasavallan Presidentti sai levytyssopimuksen Love Recordsilta. Levy-yhtiön valintaan vaikuttivat muun muassa Måns Groundstroemin suhteet Loven henkilökuntaan. Yhtyeen esikoisalbumi Tasavallan Presidentti äänitettiin lokakuussa 1969 Helsingin Finnvoxissa ja julkaistiin vuoden lopulla. Albumilla on pääasiassa Robsonin ja Groundstroemin sävellyksiä, joihin Robson kirjoitti sanat. Love Recordsin konseptiajattelun mukaisesti esikoisalbumi oli suunniteltu kokonaisuudeksi, mikä poikkesi silloisesta valtakäytännöstä, jossa albumien materiaali koottiin aiemmin ilmestyneistä singleistä. Tuottaja Otto Donner oli kiireinen muiden tuotantoprojektiensa kanssa, minkä vuoksi vastuu levyn muodosta jäi pitkälti Groundstroemin vastuulle. Aktiivisen keikkailun ansiosta albumia myytiin tasaisesti pitkin kevättä 1970, ja melodinen balladi ”I Love You Teddy Bear” muodostui radiohitiksi. Levyllä kuultava kokeileva jazzrock herätti kiinnostusta myös Suomen ulkopuolella. Samoihin aikoihin albumin kanssa ilmestyi myös yhtyeen ensimmäinen single ”Time Alone with You” / ”Obsolete Machine”.Lehtonen 1983, s. 585–586.Rantanen 2014, s. 41, 46.Aaltonen 2019, s. 60. 

Puhaltaja Juhani Aaltonen erosi pian yhtyeestä. Hän perusteli myöhemmin lähtöään työkiireillään ja perheellään. Vesa Aaltosen mukaan hän ei jaksanut keikkailla ympäri Suomea ja tulla sitten aamulla väsyneenä takaisin Helsinkiin, jossa studiomuusikon työt saman tien odottivat. Juhani Aaltosen korvasi Pekka Pöyry, joka oli tullut tunnetuksi eräänä Suomen huomattavammista altto- ja sopraanosaksofonisteista ja huilisteista. Toisen singlensä, ”Solitary” / ”Deep Thinker”, Tasavallan Presidentti levytti keväällä 1970. Elokuussa Tasavallan Presidentti esiintyi ensimmäisessä Ruisrockissa Turussa.Lehtonen 1983, s. 586. 

pienois|Kirka ja Frank Robson vuonna 1972.
Tasavallan Presidentti säesti vuonna 1970 myös muita yhtyeitä ja artisteja. Se toimi Pekka Strengin taustayhtyeenä albumilla Magneettimiehen kuolema, jonka myös tuotti basisti Groundstroem.Lehtonen 1983, s. 566. Levy jäi ilmestyessään hyvin vähälle huomiolle.Rantanen 2014, s. 61. Samana vuonna yhtye soitti Kirkan kappaleissa ”Saat kaiken” / ”Kaukainen valo”, jotka kuultiin elokuvassa Takiaispallo. Yhteistyö Kirkan kanssa jatkui vuonna 1972 julkaistulla Nykyaikaa-albumilla, jonka joissakin kappaleissa yhtyeen jäseniä soitti. Tämänkin levyn tuottaneen Måns Groundstroemin pyynnöstä Jukka Tolonen ja Frank Robson kirjoittivat myös osan sen lauluista.

Tasavallan Presidentti vakiinnutti vuoden 1970 aikana asemansa maan kärkiyhtyeenä yhdessä Wigwamin kanssa. Se voitti selvästi Suosikin vuosiäänestyksen kitarayhtyesarjan Wigwamin sijoittuessa toiseksi.Meriläinen 2018, s. 145.

 Kontakti Ruotsiin ja toinen albumi (1970–1971) 
Otto Donner uskoi alusta lähtien Tasavallan Presidentin kaupallisiin mahdollisuuksiin myös ulkomailla, ja ensimmäisenä tavoitteena oli saada levyjä julkaistuksi Ruotsissa. Sen toteuttamiseksi Love teki yhteistyötä ruotsalaisten progressiivista rockia ja vaihtoehtomusiikkia julkaisseiden levy-yhtiöiden kanssa. Ranskalaisen Barclay-yhtiön edustaja Bob Azzam kiinnostui yhtyeestä nähdessään sen soittavan Helsingin N-klubilla. Hän innostui etenkin kappaleesta ”I Love You Teddy Bear” ja halusi yhtyeen Ruotsiin tekemään levyn, jolla tuo kappale olisi.Aaltonen 2019, s. 66. Måns Groundstroemin mukaan Azzamin intressit olivat lähinnä kaupalliset, sillä hän näki yhtyeessä tiettyä hittipotentiaalia. Näiden pyrkimysten vuoksi hän vei yhtyeen äänittämään laadukkaaseen studioon ja hankki hyvän äänittäjän.Oksanen 2004, s. 95. 

Azzamin kautta yhtye teki sopimuksen Ruotsin EMI:n kanssa, joka tosin oli kiinnostunut ensisijaisesti kitaristi Jukka Tolosesta, ja ryhtyi elokuussa 1970 äänittämään toista albumiaan Pohjoismaiden huippua edustaneessa Tukholman Metronome-studiossa. Otto Donner näki tässä suuren mahdollisuuden yhtyeen menestykselle Suomen ulkopuolella.Aaltonen 2019, s. 67. Uusi albumi kuitenkin viivästyi kuukausia. Tasavallan Presidentti (tunnetaan myös nimellä Tasavallan Presidentti II) julkaistiin vasta vuoden 1971 puolella ilman minkäänlaista promootiota. Levy myikin melko vähän, ja Suomessa albumi jäi vähälle huomiolle, koska se oli alun perin suunnattu ulkomaille.Aaltonen 2019, s. 69. Tolosen mukaan albumista ei saatu lainkaan rahaa. Toisella Tasavallan Presidentti -albumilla on sekä kokeellista että kaupallisempaa musiikkia.Oksanen 2004, s. 96. Kappaleisiin lukeutuu albumin pisin raita, yhtyeen yhdessä kirjoittama itämaisvaikutteinen ”Sinking”. Äänimaailmaltaan Tasavallan Presidentin toinen albumi eroaa esikoisalbumista, sillä ruotsalaisen studion tekniikka oli selvästi suomalaisia studioita kehittyneempää.

pienois|Tasavallan Presidentti Ruisrockissa 1971.
Bob Azzam menetti kiinnostuksensa Tasavallan Presidenttiin eikä enää ollut sen kanssa tekemisissä. Azzamin kautta yhtye oli kuitenkin päässyt EMA Telstar -ohjelmatoimistoon ja sitä kautta Ruotsin ja Skandinavian markkinoille. EMA Telstar myi yhtyeen myös vuoden 1971 Ruisrockiin.Aaltonen 2019, s. 72. Ruisrockin jälkeen Tasavallan Presidentti teki muutaman viikon mittaisen, onnistuneena pidetyn Ruotsin-kiertueen. Ruotsissa yhtye esiintyi Tukholman klubeilla ja yökerhoissa sekä Göteborgissa, Malmössä ja muualla Etelä-Ruotsissa. Kiertueen järjesti EMA Telstarin promoottori Thomas Johansson, josta tuli yhtyeen manageri sen hajoamiseen asti.Aaltonen 2019, s. 75.

Yhtyeen kitaristi Jukka Tolonen oli herättänyt ihailua alusta alkaen.Oksanen 2004, s. 19. Hän pääsi tekemään myös sooloalbumeja, joista ensimmäinen, Tolonen!, ilmestyi vuonna 1971. Se sai hyvän vastaanoton niin kriitikoiden kuin ostavan yleisön keskuudessa. Levyn myötä Tolosesta alettiin kiinnostua myös ulkomailla.Rantanen 2014, s. 58.

 Laulajanvaihdos ja ensimmäinen vierailu Britanniaan (1972) 

EMA Telstar järjesti yhtyeelle vuoden 1972 alussa levytyssopimuksen Sonet-yhtiöltä sekä Englannin-kiertueen. Maaliskuussa solisti Frank Robson erotettiin yhtyeestä.  Vesa Aaltosta ja Jukka Tolosta närkästytti, kun Robson ei enää opetellut kappaleita kunnolla. Aaltosen mukaan Tolonen oli ryhtynyt säveltämään niin vaikeita kappaleita, että Robson alkoi turhautua eikä enää tuntenut Tasavallan Presidentin musiikkia omakseen. Robsonin omat sävellykset olivat uusia kappaleita popmaisempia ja melodisempia. Lisäksi Pekka Pöyryn mukaan Tolonen, Aaltonen ja Groundstroem halusivat taitojensa kehittyessä viedä yhtyeen musiikkia jammailuvoittoisempaan suuntaan, jossa laulajan rooli oli aiempaa pienempi.Riihimaa, Jaakko: Lambertland-vinyylialbumin liitteen esittelyteksti, Svart Records SVR250, 2019. Robson halusi myös laulaa covereita Steve Winwoodin, Blind Faithin ja John Mayall & the Bluesbreakersin kaltaisilta suoraviivaisemmilta esittäjiltä.Aaltonen 2019, s. 76–77. Tolosen roolin kasvaessa säveltäjänä Robson myös menetti yhtyeen keulakuvan aseman.

Yhtyeen uudeksi solistiksi pyydettiin Eero Raittinen, jonka Tolonen ja Aaltonen tunsivat aiemmasta Help-yhtyeestään, ja tämä liittyi yhtyeeseen jo maaliskuun aikana. Raittinen itse piti myöhemmin pestiään musiikillisesti virheenä, koska hänen roolinsa oli liian pieni ja vain harvoissa kappaleissa laulu oli merkittävässä osassa.Eero Raittisen haastattelu 1997, kohta 26.10. Hänellä oli vain muutama viikko aikaa opetella yhtyeen ohjelmisto ennen toukokuussa alkanutta Britannian-kiertuetta. Yhtye joutui rahoittamaan matkat itse, ja erityisen kalliita olivat lauttaylitykset ensin Suomesta Ruotsiin ja sitten Ruotsista Englantiin.Aaltonen 2019, s. 79. Englannissa Tasavallan Presidentti esiintyi muun muassa Lontoon kuuluisimmassa jazzkerhossa Ronnie Scott’s Jazz Clubilla sekä The Marquee Clubilla. Ronnie Scott’sissa Tasavallan Presidentti esiintyi kahden viikon ajan vuoron perään rumpali Elvin Jonesin kanssa. Marquee Clubilla yhtyettä lämmitteli jo jonkin verran mainetta saavuttanut Steve Harley & Cockney Rebel.Saksala 2020, s. 129. Kaksisuuntaista mielialahäiriötä sairastaneelle puhaltaja Pekka Pöyrylle osui kiertueen ajaksi depressiivinen vaihe. Pöyryn vaikeat hetket olivat koko yhtyeelle raskaita aikoja.Saksala 2020, s. 128. Tasavallan Presidentille maksetut esiintymiskorvaukset olivat pieniä, Marquee Clubilla vain yksi punta jokaista jäsentä kohti, ja yhtye elätti itsensä levy-yhtiö Sonetilta ennakkoon saaduilla rojalteilla.Aaltonen 2019, s. 86. Yleisöä kävi kuitenkin keikoilla kiitettävästi, mikä antoi soitolle nostetta, ja yhtye alkoi saada nimeä paikallisissa muusikkopiireissä.Saksala 2020, s. 128–129. Erityisesti tultiin katsomaan Jukka Tolosta, josta oli tulossa yhä enemmän yhtyeen keulakuva. Vesa Aaltosen mukaan Cat Stevens yritti houkutella Tolosta yhtyeeseensä.Aaltonen 2019, s. 84. 

Lontoosta Tasavallan Presidentti matkasi Amsterdamin kautta Kööpenhaminaan ja muualle Tanskaan. Siellä lämmittelijänä toimi lähivuosina maan suosituimmaksi yhtyeeksi nouseva Gasolin’, jonka kanssa Tasavallan Presidentti teki seuraavana vuonna yhteisen Ruotsin-kiertueen. Kesäksi 1972 EMA Telstar järjesti yhtyeelle Pohjoismaiden-kiertueen, joka oli Pressa–Lysholm-niminen yhteispohjoismainen kulttuuriprojekti.Aaltonen 2019, s. 86–90. Yhtye esiintyi myös kolmantena vuonna peräkkäin Turun RuisrockissaLehtonen 1983, s. 587. ja oli yksipäiväiseksi typistyneen festivaalin ainoa suomalaisyhtye.Aaltonen 2019, s. 93. Tasavallan Presidentti oli mukana myös elokuussa Keimolan kolmipäivisillä rock-juhlilla, jotka kuitenkin epäonnistuivat kaatosateen ja heikoiksi kritisoitujen järjestelyjen vuoksi.Meriläinen 2018, s. 166. Suomessa yhtye teki kesän mittaan myös pienimuotoisempia esiintymisiä klubeilla ja tanssilavoilla.

 Läpimurtoalbumi Lambertland (1972) 
Yhtyeen kolmas studioalbumi Lambertland oli Love Recordsin ja ruotsalaisen Sonetin yhteistuotanto.Rantanen 2014, s. 62. Levyn taustojen äänitykset alkoivat huhtikuussa 1972 Helsingin Finnvox-studiossa, ja lauluosuudet nauhoitettiin myöhemmin Europafilm-studiossa Tukholmassa.Aaltonen 2019, s. 92. Jukka Tolonen sävelsi kaikki albumin kappaleet lukuun ottamatta Pekka Pöyryn instrumentaalisävellystä ”Celebration of the Saved Nine”, ja sanoitukset teki Wigwamin alkuperäinen basisti Mats Huldén, joka vastasi myös kansitaiteesta.Oksanen 2004, s. 109. Levyn tuotti Sonetin Samuel Charters, joka oli tuottanut aiemmin muun muassa Country Joe and the Fishin ensimmäiset levyt. Äänityksissä oli ongelmia, koska jo pitkälle harjoiteltuja kappaleita ei nopeasta laulajanvaihdosta johtuen enää haluttu sovittaa uudelle solistille. Sävellajit eivät olleet Raittiselle sopivia, mikä rajoitti hänen laulamistaan. Raittisen mukaan äänitysten sujuvuudesta vastannut Charters ei tilanteesta välittänyt, ja Vesa Aaltosen mielestä yhtyeen jäseniin hieman nuivasti suhtautunut Charters oli täysin väärä valinta tuottajaksi.Saksala 2020, s. 124–126. Syksyllä 1972 ilmestyneestä Lambertlandista tuli kuitenkin yhtyeen läpimurto.Lehtonen 1983, s. 588. Se menestyi Suomessa kaupallisesti ja nousi Mitä Suomi soittaa -listan kahdeksanneksi.Nyman 2002, s. 140. Britanniassa albumi ilmestyi vuoden lopulla ja sai siellä kriitikoilta ylistävää palautetta. 

Tasavallan Presidentti levytti lokakuussa 1972 uransa ainoan suomenkielisen julkaisunsa, singlen ”Sisältäni portin löysin” / ”Selvä näkijä”. Ensin mainittu oli uusi versio Pekka Strengin kirjoittamasta ja yhdessä Tasavallan Presidentin kanssa levyttämästä kappaleesta albumilta Magneettimiehen kuolema. Levytys muodostui hyvin suosituksi. Rumpali Vesa Aaltonen uskoo, että se on radiossa soitetuin Tasavallan Presidentin kappale.Aaltonen 2019, s. 65, 93.

 Seuraavat Britannian-kiertueet (1972–1973) 

Tasavallan Presidentin toinen Britannian-kiertue ajoittui marras-joulukuuhun 1972. Kolmiviikkoinen kiertue piti sisällään parikymmentä keikkaa klubeilla ja yliopistojen juhlasaleissa, ja sitä mainostettiin Melody Maker -musiikkilehdessä puolen sivun ilmoituksin.Saksala 2020, s. 130. Ensimmäinen esiintyminen oli Swansean yliopiston naamiaisissa Spirit-yhtyeen lämmittelijänä. Tasavallan Presidentti soitti kerran myös Marquee Clubilla, jossa sen lämmittelijänä oli myöhemmin suureen suosioon noussut Average White Band. Liverpoolissa yhtye esiintyi The Cavern Clubilla, joka purettiin noin puoli vuotta myöhemmin. Parissa pistoesiintymisessä Tasavallan Presidentti oli alankomaalaisen Focus-yhtyeen lämmittelijä. Kiertueeseen sisältyi myös viikon mittainen rupeama Lontoon Ronnie Scott’s Jazz Clubilla. Vesa Aaltonen on sanonut, että yhtyeelle oli ”ihan luxusta”, kun se sai esiintyä samassa paikassa viikon jokaisena iltana. Sen sijaan muissa kaupungeissa keikkailu oli ”armotonta raatamista, ajamista ja roudaamista” ja esiintymispaikkoina toimineet vanhat kiinteistöt synkkiä ja likaisia.Aaltonen 2019, s. 93–101. Tolosen mukaan Britannian-vierailut olivat raskaita perheenjäsenillekin, koska rahaa ei jäänyt lainkaan kotiin viemiseksi. Lisäksi yhtyeen uusimmat kappaleet alkoivat olla Eero Raittiselle monimutkaisia ja haastavia laulaa. Mats Huldénin kirjoittamat edellisalbumin kielikuvat puolestaan olivat englantilaisellekin yleisölle vaikeita ymmärtää. Keikat olivat silti menestyksekkäitä, ja englantilaiset musiikkilehdet kirjoittivat niistä positiiviseen sävyyn.

Basisti Måns Groundstroem erosi Tasavallan Presidentistä joulukuussa 1972 vedoten yhtyeen sisäisiin ristiriitoihin ja tasapainottomuuteen.Oksanen 2004, s. 117. Hänen turhautumistaan lisäsi myös Jukka Tolosen kasvanut asema yhtyeessä: Groundstroemin mukaan Tolonen oli ”valovuosia edellä” yhtyeen muita jäseniä. Groundstroem oli myös tullut isäksi, eikä Euroopan kiertäminen siksi enää houkutellut huonon rahatilanteen vuoksi.Meriläinen 2018, s. 182. Uudeksi basistiksi tuli Jukka Tolosen serkku Heikki Virtanen, joka hänkin oli aiemmin soittanut Help-yhtyeessä. Vaihto tapahtui ilman ongelmia Suomessa, ja Groundstroem auttoi Virtasta harjoituksissa. Groundstroem siirtyi levytuottajaksi Love Recordsille ja liittyi vuonna 1974 Wigwamiin.Meriläinen 2018, s. 215.

pienoiskuva|Tasavallan Presidentti helmikuussa 1973. Vasemmalta Jukka Tolonen, Pekka Pöyry, Heikki Virtanen, Eero Raittinen ja Vesa Aaltonen.
Tasavallan Presidentti esiintyi vuonna 1973 jälleen Ruisrockissa sekä Keimolan rock-festivaaleilla, jossa Tasavallan Presidentin tosin annettiin soittaa vain noin puoli tuntia aikataulun pettämisen vuoksi. Kesällä yhtye teki myös useita ulkomaankiertueita. EMA Telstar myi yhtyeen muun muassa Ruotsiin, missä yhtyeelle oli kertynyt jo melko paljon faneja.Saksala 2020, s. 132. Tällä muutaman viikon mittaisella kansanpuistokiertueella yhtye esiintyi isoilla ulkoilmalavoilla. Tasavallan Presidentin oli tarkoitus soittaa myös Tanskassa Roskilden festivaalien päälavalla, mikä kuitenkin peruuntui Vesa Aaltosen loukattua selkänsä vesihiihtäessä.Aaltonen 2019, s. 105–106. Vuoden merkittävin yksittäinen esiintyminen tapahtui elokuussa Readingin rock-festivaaleilla Englannissa. Kolmipäiväisillä, 250 000 katsojaa keränneillä festivaaleilla esiintyi 39 yhtyettä, ja Yleisradio kuvasi Tasavallan Presidentin esiintymisen.Aaltonen 2019, s. 107. Marraskuussa oli vuorossa neljäs Britannian-kiertue.

Vuoden 1973 lopulla suomalainen Musa-lehti valitsi Tasavallan Presidentin vuoden kotimaiseksi yhtyeeksi. Puhuttiin jopa ”maailman parhaasta bändistä”. Myös Suosikin Grand Prix -äänestyksessä Tasavallan Presidentti valittiin toisen kerran peräkkäin vuoden kotimaiseksi yhtyeeksi sekä Jukka Tolonen vuoden kotimaiseksi muusikoksi.Bruun ym. 1998, s. 181.

 Milky Way Moses ja yhtyeen hajoaminen (1973–1974) 
Yhtyeen neljäs albumi Milky Way Moses äänitettiin elo–syyskuussa 1973 Lontoon De Lane Lea -studiossa tuottajanaan Peter Eden. Levy jouduttiin tekemään kiireessä, mikä vaikutti kappalemateriaalin laatuun.Aaltonen 2019, s. 110. Albumi ilmestyi lopulta viivytysten jälkeen keväällä 1974. Toloselta ja Pöyryllä on albumilla kaksi omaa sävellystä, ja yksi on yhtyeen yhdessä kirjoittama jammailukappale ”Jelly”. Lisäksi mukana on 11-minuuttinen, keikoilla ihastusta herättänyt ”Caught from the Air”, joka on albumin sanoitukset kirjoittaneen Jim Pembroken käännös Eero Koivistoisen kappaleesta ”Lennosta kii”. Milky Way Moses ei ollut Britanniassa Lambertlandin kaltainen arvostelumenestys, ja myös osa yhtyeen jäsenistä oli tyytymättömiä siihen.Lehtonen 1983, s. 588–589. Kuitenkin se nousi Suomessa edeltäjänsä tavoin Mitä Suomi soittaa -listalle, nyt kymmenenneksi.Nyman 2002, s. 144. Albumista otettiin painokset myös ainakin Britanniassa ja Länsi-Saksassa sekä myös Yhdysvalloissa, jossa sen julkaisi Janus Records.  

Tasavallan Presidentin ja Wigwamin yhteinen Englannin-kiertue järjestettiin huhti–toukokuussa 1974.Saksala 136. Puhaltaja Pekka Pöyry ei ollut enää mukana, vaan hänen tilalleen oli tullut Dannyn ja Kirkan taustayhtyeisiin kuulunut kosketinsoittaja Esa Kotilainen,Silas 2002, s. 180. joka oli jo aiemmin tuurannut Pöyryä muutamilla Suomen- ja Ruotsin-keikoilla. Menomatkalla yhtyeet esiintyivät samalla keikalla Ruotsin Västeråsissa, mistä jatkettiin Skotlantiin ja kolmen pohjoisessa soitetun esiintymisen jälkeen edelleen Lontooseen.Saksala 2020, s. 136–137. Tasavallan Presidentti esiintyi myös toistamiseen BBC:n viikoittaisessa musiikkiohjelmassa The Old Grey Whistle Test. Kiertue jäi yhtyeen viimeiseksi Britanniassa. Suosiossa ei tapahtunut havaittavaa edistystä, ja vaikka konserttien yleisö oli tyytyväistä, sitä oli toisinaan hyvin vähän. Britannian-kiertueiden olosuhteet olivat toisinaan hyvin rankkoja ja hotellit halpoja ja kylmiä. Yhtye sai EMA Telstarilta matkaliput ja tarkat ohjeistukset esiintymis- ja majoituspaikoista, mutta kulut oli maksettava kokonaan itse, ja esimerkiksi lauttamatkat olivat hyvin kalliita. Myös aikatauluongelmat heikensivät yhtyeen motivaatiota.Saksala 2020, s. 140. Odotettua kansainvälistä läpimurtoakaan ei ollut tapahtunut.Bruun ym. 1998, s. 231.

Yhteiskiertueen jälkeen yhtye alkoi rakoilla, eivätkä jäsenet olleet kesän aikana juurikaan tekemisissä keskenään. Uusia kappaleita yritettiin saada ohjelmistoon, mutta niidenkin kanssa oli erimielisyyksiä.Lehtonen 1983, s. 589. Tasavallan Presidentin toiminta päättyi elokuussa 1974 Pohjoismaissa järjestettyyn Så i norden -kiertueeseen, jolla olivat mukana ruotsalainen Monica Törnell yhtyeineen sekä tanskalainen Olsen Brothers.Saksala 2020, s. 139. Manageri Thomas Johansson oli vielä aikeissa järjestää Tasavallan Presidentin kiertueelle Yhdysvaltoihin, mutta yhtye ei enää ollut kiinnostunut.Aaltonen 2019, s. 117. Eero Raittisen mukaan hajoamiseen vaikutti se, että Jukka Tolonen alkoi saada keikkoja paremmin omalla nimellään, eikä Tasavallan Presidenttiä ollut syytä jatkaa ilman häntä ja Pekka Pöyryä.

Tasavallan Presidentin hajoamisen jälkeen Jukka Tolonen ryhtyi panostamaan soolouraansa, ja Pekka Pöyry, Esa Kotilainen ja Heikki Virtanen liittyivät hänen yhtyeeseensä. Tolonen teki kansainvälisen uran arvostettuna jazzrock-kitaristina. Vesa Aaltonen työskenteli vuoden ajan filmiyhtiössä, minkä jälkeen hän ryhtyi soittamaan Hectorin taustayhtyeessä. Hänen muita yhtyeitään olivat Made in Sweden ja Pekka Pohjola Group. Sen sijaan Eero Raittinen joutui elämään työttömänä ja lähes tulottomana vuoteen 1978 asti.Saksala 2020, s. 143. Raittisen mukaan suomalainen musiikkilehdistö teki isot uutiset brittimedian häneen kohdistamasta kritiikistä, minkä hän koki tuhonneen uransa. Pekka Pöyry oli mukana useissa eri kokoonpanoissa ja työskenteli paljon studiomuusikkona.Lehtonen 1983, s. 468–469. Hän teki itsemurhan vuonna 1980.

 Comebackit ja viimeinen albumi (1983–2006) 

Tasavallan Presidentti palasi kesällä 1983 alkuperäiskokoonpanossaan. Aloitteen teki yhtyeen roudarina 1970-luvulla toiminut Hande Mertanen, jolta nuoremmat muusikot olivat alkaneet kysellä asioita Tasavallan Presidentistä. Sen innoittamana Mertanen päätti selvittää, saataisiinko yhtye koottua uudelleen muutamaa keikkaa varten. Tasavallan Presidentti esiintyi lopulta kolmesti.Saksala 2020, s. 142. Ensimmäinen konsertti oli 22. heinäkuuta Tampereen ylioppilastalolla, ja kaksi päivää myöhemmin se esiintyi Kaivopuistossa, Helsingin juhlaviikkojen järjestämässä  suuressa ilmaiskonsertissa, jossa oli mukana muitakin yhtyeitä. Keikat päättyivät elokuun alussa Helsingin Tavastia-klubille. Aaltonen 2019, s. 232.

Seuraavan kerran Tasavallan Presidentti oli toiminnassa heinäkuussa 1990, jolloin se nähtiin jälleen alkuperäisessä kokoonpanossaan ensin Oulun Kuusrockissa Alice Cooperin lämmittely-yhtyeenä. Toinen esiintyminen oli Chuck Berryn lämmittelijänä Tammisaaren Stallörsparkenissa järjestetyillä festivaaleilla. Castle Communications julkaisi samana vuonna kokoelma-albumin Classics.  Toukokuussa 1993 Tasavallan Presidentti oli mukana Tavastialla järjestetyssä MS Audiotron 20 vuotta -konsertissa.

Kesällä 1995 Tasavallan Presidentti pyydettiin Ruisrockin esiintyjäksi tapahtuman 25-vuotisjuhlavuoden kunniaksi.Aaltonen 2019, s. 232–233. Mukana olivat kaikki yhtyeessä soittaneet yhä elossa olevat jäsenet: Juhani Aaltonen, Vesa Aaltonen, Frank Robson, Eero Raittinen, Måns Groundstroem, Heikki Virtanen ja Esa Kotilainen.

Tasavallan Presidentti palasi alkuperäiskokoonpanossaan vuoden 1999 Jyväskylän kesä -tapahtumassa, minkä jälkeen yhtyeen manageriksi tuli Jukka Tolosen vanha koulukaveri Deniz Bedretdin. Yhtyeen kysyntä lisääntyi, ja Tolonen ryhtyi jonkin verran kirjoittamaan uusia kappaleita. Yhtye alkoi myös aktiivisesti harjoitella Harri Merilahden omistamassa Studio Stadissa Helsingin Herttoniemessä.Aaltonen 2019, s. 234–235. Itsenäisyyspäivänä 2000 Tasavallan Presidentti esiintyi Helsingin jäähallissa järjestetyssä Popfinlandia-konsertissa. Mukana olivat molemmat laulusolistit, Frank Robson ja Eero Raittinen, ja yhtye esitti kappaleet ”Sisältäni portin löysin” ja ”Tell Me More”. Uudesta materiaalistakin oli puhetta, mutta lopulta vuonna 2001 ilmestyi vanhoista kappaleista koottu livealbumi Still Struggling for Freedom.Silas 2002, s. 188. Se oli äänitetty joulukuussa 2000 Kanneltalossa ja toukokuussa 2001 Savoyssa.  Heikki Virtanen korvasi vuonna 2002 Måns Groundstroemin pysyvästi yhtyeen basistina tuurattuaan häntä jo sitä ennen marraskuun 2001 Tavastian-keikalla. Talvella 2003 Tasavallan Presidentti teki kaksi yhteiskeikkaa Wigwamin kanssa.Meriläinen 2018, s. 469. 

Tasavallan Presidentiltä ilmestyi joulukuussa 2005 uutta musiikkia, kun internetissä julkaistiin kolmen kappaleen EP-levy Six. Sitä täydensi seuraavana vuonna kokonainen albumi Six Complete.Aaltonen 2019, s. 235. Presence Recordsin julkaisema levy tehtiin kokoonpanolla Jukka Tolonen, Frank Robson, Heikki Virtanen, Vesa Aaltonen ja Juhani Aaltonen. Yhtyeen viimeiseksi jäänyt studioalbumi koostuu Tolosen ja Robsonin kirjoittamasta uudesta materiaalista, ja lisäksi mukana on uusi versio Lambertland-albumilla julkaistusta kappaleesta ”Dance”.  

Yhtye teki Six Complete -levyn tiimoilta marras-joulukuussa 2006 uransa viimeisen kiertueen. Jukka Tolosella oli ongelmia huumeiden kanssa, ja Vesa Aaltosen mukaan esiintymisten onnistuminen riippui Tolosen mielentilasta. Huumeet tekivät Tolosen aggressiiviseksi ja hän sai raivonpuuskia lavalla. Kiertue päättyi Helsingin Tavastialle.Aaltonen 2019, s. 235–238. Seuraavana vuonna 2007 ilmestyi vielä Savoyn ja Tampereen Klubin esiintymisistä koostettu DVD Six + Live!.

 Toiminnan päättymisen jälkeen 
Jukka Tolonen tuomittiin toukokuussa 2008 vankeuteen törkeästä pahoinpitelystä ja huumausainerikoksesta. Hän tuli vankilassa uskoon ja vapautui marraskuussa 2009. Hän ei pystynyt enää kunnolla soittamaan kitaraa nivelrikon vuoksi ja vaihtoi soittimikseen basson ja pianon.

Svart Records julkaisi vuonna 2016 livealbumin Pop-Liisa 1: Tasavallan Presidentti 1973, jolla on kappaleet ”Lennosta kii” ja ”Dance”. Yhtye nousi Suomessa listoille ensimmäisen kerran sitten vuoden 1974, kun albumi ylsi virallisen albumilistan sijalle 48.

Tasavallan Presidentin perustamisesta tuli vuonna 2019 kuluneeksi 50 vuotta. Sen kunniaksi järjestettiin joulukuussa 2019 kaksi 50-vuotisjuhlakonserttia, ensin Helsingin Tavastialla ja sitten Tampereen Klubilla. Mukana olivat yhtyeen jäsenistä Vesa Aaltonen, Jukka Tolonen, Juhani Aaltonen, Eero Raittinen, Heikki Virtanen ja Esa Kotilainen. Erikoisvieraana oli Jukka Gustavson ja taustayhtyeenä Vesa Aaltonen Proge Band. Lisäksi Svart Records julkaisi marraskuussa livealbumin Live in Lambertland. Kyseinen kesällä 1972 äänitetty albumi nousi Suomen virallisen albumilistan sijalle 36. 

Vesa Aaltonen kertoi maaliskuussa 2020, että Tasavallan Presidentti esiintyisi seuraavana kesänä Viapori Jazz -festivaalilla. Tapahtuma kuitenkin peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. Sen sijaan Tasavallan Presidentti esiintyi 21. elokuuta suoratoistona Helsingin Sanomien digitilaajille. Kokoonpanossa olivat mukana Vesa Aaltonen, Juhani Aaltonen, Esa Kotilainen ja bassoa soittanut Jukka Tolonen sekä Jukka Gustavson, Jere Haakana, Jari Heino, Juha Kuoppala ja Ilmari Rönkä. Konsertin järjesti Viapori Jazz yhteistyössä Helsingin juhlaviikonlopun kanssa.

Svart Records on julkaissut 2020-luvulla lisää yhtyeen arkistomateriaalia. Suomessa ja Ruotsissa vuosina 1970–1971 äänitetty arkistolivealbumi Changing Times and Movements ilmestyi 9. huhtikuuta 2021. Samana päivänä julkaistiin myös yhtyeen esikoisalbumi ja Milky Way Moses uusina vinyyli- ja CD-painoksina. Joulukuussa 2022 julkaistiin Ruotsin Yleisradion arkistoista löydetystä materiaalista koostettu State Visit – Live in Sweden 1973, ja seuraavan vuoden tammikuussa ilmestyi The Lost 1971 Studio Session, joka on studiolive syyskuulta 1971. Tasavallan Presidentin esiintyminen vuoden 1971 Ruisrockissa julkaistiin maaliskuussa 2024 albumilla Live at Ruisrock 1971.

Vesa Aaltonen Prog Band on jatkanut esiintymisiä ja Tasavallan Presidentin musiikin soittamista. Vuonna 2022 siltä ilmestyi Studio Live -niminen albumi, jonka sisällöstä osa on uusia versioita Tasavallan Presidentin kappaleista. Niistä kolmessa soittaa bassoa Jukka Tolonen.

 Musiikkityyli 

 Ominaispiirteet ja vaikutteet 
Tasavallan Presidentin levy-yhtiön Love Recordsin Atte Blomin mukaan yhtye oli lähtökohdiltaan hyvin rhythm and blues- ja rock and roll -taustainen. Jazzilla on iso osa yhtyeen soinnissa, ja yhtyeen musiikkia kuvattiinkin 1960–70-lukujen vaihteessa usein popjazziksi, myöhemmin jazzrockiksi.Oksanen 2004, s. 66. Alkuperäinen tyyli yhdisteli popmelodioita bluesiin ja jazz-tyylisiin sooloihin, mikä oli suoraa jatkumoa Blues Section -yhtyeelle, johon basisti Måns Groundstroem ja solisti Frank Robson olivat kuuluneet. Jazz-vaikutteita toi aluksi etenkin saksofonisti-huilisti Juhani Aaltonen, mikä kuuluu hänen nopeissa ja laajaskaalaisissa soittokuvioissaan.Oksanen 2004, s. 93. Tärkeitä vaikuttajia yhtyeelle sen uran alussa olivat esimerkiksi Jethro Tull ja Frank Zappa.Bruun ym. 1998, s. 162–163. Vesa Aaltonen on lisäksi maininnut isoksi vaikuttajaksi brittiläisen Blodwyn Pig -yhtyeen, jonka musiikin hän arvioi olleen melko lähellä Tasavallan Presidenttiä. Alkuaikoinaan Tasavallan Presidentti esitti keikoillaan paljon lainakappaleita siltä ja muun muassa Blind Faithilta.

pienois|vasen|pysty|Basisti Måns Groundstroemilla oli iso vaikutus yhtyeen alkuvaiheen musiikkiin.
Groundstroemin mukaan hänellä oli suuri vaikutus Tasavallan Presidentin varhaisen tyylin muotoutumiseen ja että saksofonistin ottaminen yhtyeeseen oli hänen ideansa. Blues Sectionin tavoin Tasavallan Presidenttiin haluttiin englantilainen laulaja ja rhythm and blues -vaikutteista musiikkia.Meriläinen 2018, s. 97. Myös Jukka Tolonen on korostanut Groundstroemin roolia Tasavallan Presidentin musiikin suhteen ja kuvannut häntä yhtyeen alkuvaiheen eräänlaiseksi taiteelliseksi johtajaksi.Jukka Tolosen haastattelu 1997, kohta 26.00. 

Tasavallan Presidentti pyrki siihen, ettei se olisi tavanomainen yhtye, jossa olisi laulusolisti ja tätä säestävä orkesteri. Ideana oli, että laulaja olisi yksi soitin muiden joukossa. Jukka Tolonen on sanonut, että Eero Raittisen tultua solistiksi yhtyeen materiaali oli pohjimmiltaan hyvin pitkälti instrumentaalimusiikkia, johon oli lisätty lauluosuudet ”puoliväkisin”.Jukka Tolosen haastattelu 1997, kohta 38.30. Musiikin vientipyrkimykset ulkomaille näkyivät pitkälti siinä, että levyillä laulettiin englanniksi. 

Vesa Aaltosen mukaan Tasavallan Presidentti oli aina ”livebändi”. Keikoilla esitetystä musiikista suuri osa oli improvisointia, mutta sitä ei koskaan voitu levyttää. Vinyylilevyn yhdelle puoliskolle mahtuu vain noin 20 minuuttia ääntä, minkä vuoksi yhtye joutui Lambertland-albumilla esittämään osan kappaleista tarkoitettua nopeammassa tempossa.Oksanen 2004, s. 57. Sen sijaan keikoilla 25-minuuttiset spontaanit kappaleet onnistuivat Aaltosen mukaan hyvin. Tolosen ja Pöyryn improvisointien seurauksena Tasavallan Presidentin kappaleet saattoivat edetä rajattomasti ja kestää hyvin pitkään. Eero Raittinen on sanonut, että hän koki laulamisen livetilanteissa haastavaksi, koska hänen lauluosuutensa olivat lyhyitä ja niiden välissä oli hyvin pitkiä taukoja.Eero Raittisen haastattelu 1997, kohta 28.20. Esiintymiset olivat progressiiviselle rockille tyypillisesti pelkistettyjä. Yhtyettä edeltäneen Blues Sectionin keikoilla oli saatettu vielä räjäyttää savupommeja, mutta Tasavallan Presidentti keskittyi yksinomaan soittotaitojen esittelyyn.Oksanen 2004, s. 77.

Tasavallan Presidenttiä verrataan usein musiikillisesti Wigwam-yhtyeeseen. Seppo Bruunin, Jukka Lindforsin, Santtu Luodon ja Markku Salon kirjoittaman Jee jee jee – Suomalaisen rockin historia -kirjan mukaan Tasavallan Presidentti oli kuitenkin tyyliltään johdonmukaisempi. Frank Robsonin, Måns Groundstroemin ja Jukka Tolosen sävellykset olivat samankaltaisia, ja yhtyeen musiikissa oli soinnillisesti selväpiirteisempi jatkuvuus. Wigwamin Jukka Gustavson kuvailee kirjassa Tasavallan Presidentin jäsenien olleen Wigwamin muusikoita ammattimaisempia, kun taas Wigwamissa oli kyse enemmän ystävyydestä.Bruun ym. 1998, s. 163. Saman kirjan mukaan Tasavallan Presidentin keskeisintä ja janotuinta antia oli Jukka Tolosen kitaransoitto. Yhtyeen vahvuudeksi nostetaan myös se, että riffit olivat suorasukaisia ja maanläheisiä, eikä yhtye ”eksynyt musiikinlajin tarjoaman itsetarkoituksellisen ja väkinäisen taiteellisuuden pohjamutaan liimailemaan tolkutonta mosaiikkia”.

 Musiikillinen kehitys 

Ensimmäisellä albumilla Tasavallan Presidentti (1969) musiikin pohjana ovat blues-skaalan soittamisesta syntyneet Cream- ja Jimi Hendrix -vaikutteiset heavy- ja ”jytäkuviot”.Bruun ym. 1998, s. 165. Jukka Tolosen kitaransoitossa on vaikutteita Eric Claptonilta ja muilta aikakauden esikuvilta. Hän toi esikoisalbumin sointiin vaikutteita jazzin lisäksi klassisesta musiikista. Jo tällä albumilla esillä ovat muutamaa kappaletta lukuun ottamatta laulun sijaan enimmäkseen soitinosuudet. Groundstroem kritisoi yhtyeen kaikkia esikoisalbumin jälkeisiä julkaisuja sen alkuperäisellä toimintakaudella (1969–1974) ”turhan vakaviksi”.Bruun ym. 1998, s. 207.

Toinen albumi Tasavallan Presidentti (1971) on pitkälti esikoisalbumin kaltainen. Jazz-vaikutteet ovat edelleen mukana, ja myös puhaltimien ja etenkin huilun osuus säilyi vahvana. Sen sijaan klassisen musiikin vaikutteet puuttuvat. Myös tahtilajeihin on tullut jonkin verran muutoksia, ja dynamiikan vaihtelut ovat aiempaa suurempia ja instrumentaaliset jaksot hieman lyhyempiä. Kahden ensimmäisen albumin kappaleet ovat yleisen rockmusiikin tapaan helposti hahmottuvia ja useimmiten kestoltaan lyhyitä.

Kolmannella albumilla Lambertland (1972) yhtyeen tyyli muuttui. Musiikista tuli monimutkaisempaa, ja Tasavallan Presidentti siirtyi alkuperäisestä jazzrockista entistä progressiivisempaan ilmaisuun. Soittajien taitojen kehittyessä kuviot nopeutuivat ja skaaloja käytettiin laajemmin. Kappaleet ovat selkeiden A- ja B-osien sijaan vaihtelevia ja monimuotoisia teoksia. Laulun osuus pieneni entisestään, samalla kun tahtilajit ovat entistä monimutkaisempia ja dynamiikan vaihtelut ovat lisääntyneet. Kappaleet olivat pidempiä ja yhtä lukuun ottamatta noin seitsemän tai kahdeksan minuutin mittaisia. Jazz-vaikutteita toi nyt Juhani Aaltosen korvannut Pekka Pöyry,Bruun ym. 1998, s. 162. mutta tyyli ei siltikään ollut suoranaista fuusiojazzia. Klassisen musiikin vaikutteet palasivat pienimuotoisesti kappaleessa ”Dance”. Kappaleet perustuivat kitaralle sopiviin sävellajeihin ja melodiat joko laululle tai saksofonille. Eero Raittinen lauloi usein unisonossa Pöyryn saksofonin kanssa.Aaltonen 2019, s. 103. Laulujen sanat kirjoitti nyt yhtyeen ulkopuolinen Mats Huldén, jonka tekstit olivat Robsonin tyyliltään perinteisempiä sanoituksia esoteerisempia ja vaikeaselkoisempia.Saksala 2020, s. 127. 

Lambertlandin aikoihin aiemmin demokraattinen yhtye oli alkanut Tolosen mukaan edetä yhä enemmän hänen musiikillisten ideoidensa mukaisesti. Hän sävelsi Frank Zappa -vaikutteiset kappaleensa kokonaan yksin bassonuotteja myöten eikä antanut muille tilaa luoda tai improvisoida.Riihimaa, Jaakko: Milky Way Moses -vinyylialbumin liitteen esittelyteksti, Svart Records SVR251, 2021. Tolonen on sanonut, että seuraavalla Milky Way Moses -albumilla (1974) muiden jäsenten rooli kuitenkin jälleen kasvoi Pekka Pöyryn aloitteesta.Jukka Tolosen haastattelu 1997, kohta 36.55. Kyseisellä levyllä rockin ja jazzin fuusio on aiempaa tiiviimpi.Oksanen 2004, s. 118. Prog Archives -sivusto vertaa levyä Colosseum-yhtyeen musiikkiin. Sivuston mukaan Tasavallan Presidenttiä hädin tuskin voi kutsua klassiseksi progressiivisen rockin yhtyeeksi, koska se esitti niin laajasti erilaista musiikkia, johon kuului jazz-vaikutteita, bluesia, folkia ja rockia. Paluulevyllä Six Complete (2006) jazzrock-tyyli säilyi, mutta musiikki oli ytimekkäämpää kuin yhtyeen kaikkein progressiivisimmalla kaudella. 

Suomalaisen progressiivisen rockin varhaisista vaiheista pro gradun kirjoittanut Taru Oksanen katsoo Tasavallan Presidentin eronneen muista aikalaisistaan siinä, että sillä oli selkeä, koko tuotannon läpikulkeva musiikillinen linja.Oksanen 2004, s. 126.

 Merkitys 

Tasavallan Presidentti on Wigwamin ohella merkittävin suomalainen progressiivisen rockin yhtye.Oksanen 2004, s. 53. Sen vuosien 1969–1974 albumit olivat Suomessa progressiiviselle rockille suuntaa antaneita merkkiteoksia. Musiikkitoimittaja Pekka Laine on kutsunut Tasavallan Presidenttiä suomalaisen jazzrockin tärkeimmäksi yhtyeeksi. Kriitikko Markku Tuulen mukaan Tasavallan Presidentti kuului ”maailman rockyhtyeiden ehdottomaan valioluokkaan”. Tuuli on kirjoittanut, että yhtyeen voima oli yksilöissä ja näiden ihanteellisessa yhdistymisessä levytystilanteessa. Vuonna 1983 ilmestyneessä Suomalaisen rockin tietosanakirja 2 -teoksessa lainataan Tuulen kirjoitusta, jonka mukaan albumit Lambertland ja Milky Way Moses lienevät parhaita suomalaisia popjazz-levyjä. Tuulen mukaan Jukka Tolosen kitaransoitto oli ilmiömäistä ja Pekka Pöyryn piano- ja puhallinideat ”lomittuivat nätisti rikastamaan kokonaisuutta”. Basistit Måns Groundstroem ja Heikki Virtanen sekä rumpali Vesa Aaltonen muodostivat varman tukiryhmän, ja Eero Raittisen laulu sopi musiikkiin ”kuin tumppu tassuun”.Lehtonen 1983, s. 584–585. 

Osittain Tasavallan Presidentin levyjen ansiosta rockmusiikki alkoi saada enemmän näkyvyyttä suomalaisessa lehdistössä. Jazziin kallellaan olleet kriitikot alkoivat arvostaa myös rockia, ja aihetta käsittelevät artikkelit siirtyivät nuortensivujen alanurkasta kulttuurisivuille.

Tasavallan Presidentti oli 1970-luvun alussa yhdessä Wigwamin kanssa Suomen merkittävin yhtye.Rantanen 2014, s. 228. Ne hallitsivat suomalaisten musiikkilehtien listoja ennen Hurriganesin nousua maan suosituimmaksi yhtyeeksi. Tasavallan Presidentin ja Wigwamin välinen kilpailu kuitenkin luotiin kuuntelijoiden puolelta, sillä yhtyeiden jäsenet olivat hyviä ystäviä keskenään. Taru Oksanen vertaa tätä vastakkainasettelua Englannissa Beatlesin ja Rolling Stonesin ihailijoiden välillä vallinneeseen kilpailuun, jossa fanin oli tärkeää ilmoittaa, kumman yhtyeen ihailijoihin hän kuuluu. 

Tasavallan Presidentti oli ensimmäinen kansainvälisesti tunnettu suomalainen progressiivisen rockin yhtye ja ylipäätään ensimmäisiä pohjoismaisia kyseisen genren edustajia. Yhtyeellä oli faneja esimerkiksi Britanniassa, missä se nautti erityisesti muusikoiden suosiota.Lehtonen 1983, s. 584. Pyrkimys kansainvälisyyteen näkyi myös siinä, että albumeihin panostettiin enemmän aiempiin suomalaisiin rocklevyihin.Oksanen 2004, s. 67. Otto Donner on sanonut, että yhtyeen levyjä ei kuitenkaan osattu markkinoida niin kuin olisi pitänyt, vaan oletettiin, että hyviä äänitteitä myytäisiin automaattisesti paljon.Oksanen 2004, s. 73.

Esikoisalbumi Tasavallan Presidentti on mukana kirjan 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään suomenkielisessä painoksessa. Siinä Pekka Laine kirjoittaa, että se on Wigwamin Hard N’ Hornyn ohella vuoden 1969 toinen merkittävä suomalainen debyyttialbumi. Musiikillisesti Tasavallan Presidentin esikoisalbumi on Wigwamin debyyttilevyä monimutkaisempi, minkä vuoksi Otto Donner katsoo varsinaisen suomalaisen progekauden alkaneen vasta Tasavallan Presidentistä.

 Jäsenet 

 Kokoonpanot 

1969–1970 
Frank Robson – laulu, kosketinsoittimet
Jukka Tolonen – kitara
Vesa Aaltonen – rummut
Måns Groundstroem – bassokitara
Juhani Aaltonen – saksofonit, huilu

1970–1972
Frank Robson – laulu, kosketinsoittimet
Jukka Tolonen – kitara
Vesa Aaltonen – rummut
Måns Groundstroem – bassokitara
Pekka Pöyry – saksofonit, huilu, kosketinsoittimet

1972
Eero Raittinen – laulu
Jukka Tolonen – kitara
Vesa Aaltonen – rummut
Måns Groundstroem – bassokitara
Pekka Pöyry – saksofonit, huilu, kosketinsoittimet

1973–1974
Eero Raittinen – laulu
Jukka Tolonen – kitara
Vesa Aaltonen – rummut
Heikki Virtanen – bassokitara
Pekka Pöyry – saksofonit, huilu, kosketinsoittimet

1974
Eero Raittinen – laulu
Jukka Tolonen – kitara
Vesa Aaltonen – rummut
Heikki Virtanen – bassokitara
Esa Kotilainen – kosketinsoittimet

1983
Frank Robson – laulu, kosketinsoittimet
Jukka Tolonen – kitara
Vesa Aaltonen – rummut
Måns Groundstroem – bassokitara
Juhani Aaltonen – saksofonit, huilu

1990
Frank Robson – laulu, kosketinsoittimet
Jukka Tolonen – kitara
Vesa Aaltonen – rummut
Måns Groundstroem – bassokitara
Juhani Aaltonen – saksofonit, huilu
Esa Kotilainen – kosketinsoittimet

1995
Frank Robson – laulu, kosketinsoittimet
Eero Raittinen – laulu
Jukka Tolonen – kitara
Vesa Aaltonen – rummut
Måns Groundstroem – bassokitara
Heikki Virtanen – bassokitara
Juhani Aaltonen – saksofonit, huilu
Esa Kotilainen – kosketinsoittimet

1999–2002Aaltonen 2019, s. 234.
Frank Robson – laulu, kosketinsoittimet
Jukka Tolonen – kitara
Vesa Aaltonen – rummut
Måns Groundstroem – bassokitara
Juhani Aaltonen – saksofonit, huilu

Eero Raittinen – laulu (Popfinlandia 2000)

2002–2006
Frank Robson – laulu, kosketinsoittimet
Jukka Tolonen – kitara
Vesa Aaltonen – rummut
Heikki Virtanen – bassokitara
Juhani Aaltonen – saksofonit, huilu

2020
Vesa Aaltonen – rummut
Juhani Aaltonen – saksofonit, huilu
Esa Kotilainen – kosketinsoittimet
Jukka Tolonen – bassokitara

 Aikajana 

 Diskografia 

 Studioalbumit 







 Huomautukset 

 Lähteet 











 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

 Epäviralliset kotisivut
 Ylen Elävä arkisto:
 Tasavallan Presidentti – ”Struggling for Freedom” (live 1970, televisiotallenne). 
 Tasavallan Presidentti Readingissa 1973 (haastatteluvideo).
 Tasavallan Presidentti – ”Lennosta kii” (live 1973, äänitallenne).
 Tasavallan Presidentti – ”Oi armahda herra sotilas valasta” (live 1974, televisiotallenne). 
 Allmusic 

*