Atlético Madrid

Club Atlético de Madrid, lyhyemmin Atlético Madrid, Atlético tai Atleti on jalkapalloseura Espanjan pääkaupungista Madridista. Seura perustettiin vuonna 1903, ja se pelaa tällä hetkellä Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa. 

Seura on voittanut 11 kertaa pääsarjamestaruuden, kymmenen kertaa cup-kilpailu Copa del Reyn, kolme kertaa Eurooppa-liigan, kolme kertaa UEFA Super Cupin sekä yhden kerran Cup-voittajien cupin ja Intercontinental Cupin. Liigamestaruuksissa mitattuna Atlético on Espanjan kolmanneksi menestynein jalkapalloseura paikallisvastustaja Real Madridin ja Barcelonan jälkeen. Nykyään Atlético on yksi Euroopan suurseuroista; 2010-luvulla se on voittanut Eurooppa-liigan kolmesti (2010, 2012 ja 2018) sekä ollut kahdesti Mestarien liigan loppuottelussa (2014 ja 2016) häviten molemmilla kerroilla Real Madridille.

Atlético tunnetaan lempinimillä Rojiblancos () ja Colchoneros (), jotka juontuvat seuran punavalkoraidallisesta pelipaidasta. Seuran kotistadionina toimii San Blas – Canillejasin alueella Madridin koillisosassa sijaitseva Estadio Metropolitano, jonka kapasiteetti on 68 000 katsojaa.

Atlético sijoittuu vuosien 2020–2025 eurooppalaisten seurojen keskinäisessä UEFA:n seurapisterankingissa sijalle 12.

 Historia 

 Seuran perustaminen 

Seuran perustivat 26. huhtikuuta 1903 nimellä Athletic Club de Madrid kolme baskiopiskelijaa Athletic Bilbaon sisarseuraksi. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi nimitettiin Enrique Allende. Itsenäinen seurasta tuli 20. helmikuuta 1907, kun se erosi Athletic Bilbaosta ja liittyi yhdistysrekisteriin.

Vuonna 1923 valmistui Athletic Madridin ensimmäinen stadion, Estadio Metropolitano. 1920-luvulla seura voitti kolmesti Campeonato del Centron, jossa pelasi Madridin ja naapurimaakuntien joukkueita, ja sijoittui cup-kilpailu Copa del Reyn toiseksi vuosina 1921 ja 1926. Näiden saavutusten perusteella seura sai paikan pääsarja Primera Divisiónista, kun kansallinen sarjajärjestelmä luotiin 1928. Ensimmäisellä pääsarjakaudella Athletic Madridia valmensi englantilainen Fred Pentland. Seura kuitenkin putosi jo kahden kauden jälkeen Segunda Divisióniin. Paluu Primera Divisióniin tapahtui vuonna 1934, mutta oli vain väliaikainen ja seura putosi uudestaan vuonna 1936. Seuraavat kolme kautta peruuntuivat kokonaan Espanjan sisällissodan vuoksi.

 Athletic Aviación 

Ennen kuin pelit jatkuivat joulukuussa 1939 yhdistyi seura 4. lokakuuta 1939 ilmavoimien sotilaista koostuneen Aviación Nacionalin kanssa ja vaihtoi nimekseen Athletic Aviación Club. Aviación Nacionalille oli luvattu paikka Primera Divisiónissa kaudelle 1939–1940, mutta Espanjan kuninkaallinen jalkapalloliitto epäsi tämän lopulta. Kompromissiratkaisuna seura yhdistyi Athletic Madridin kanssa, joka oli sisällissodan seurauksena huonossa taloudellisessa tilanteessa ja menettänyt useita pelaajiaan. Kaudella 1935–1936 seura oli pudonnut Primera Divisiónista, mutta koska Real Oviedo ei pystynyt osallistumaan liigaan seuran kotikentän tuhouduttua sisällissodassa, järjestettiin vapaasta paikasta karsintaottelu Athletic Aviaciónin ja toisen putoajaseuran Osasunan välillä. Athletic Aviación voitti karsintaottelun maalein 3–1 ja pääsi sittenkin aloittamaan kauden Primera Divisiónissa. Maalivahtilegenda Ricardo Zamoran valmentamana seura oli keväällä kauden päättyessä sarjataulukon ensimmäisenä ja voitti historiansa ensimmäisen Espanjan-mestaruutensa. Toinen mestaruus seurasi heti seuraavalla kaudella.

Tammikuussa 1941 seura vaihtoi nimensä muotoon Club Atlético de Aviación Francon hallinnon kiellettyä muiden kuin espanjankielisten nimien käytön. Vuonna 1947 seura päätti pudottaa viittauksen ilmavoimiin nimestään ja nimi vaihtui nykyiseen muotoonsa Club Atlético de Madrid. Samana vuonna Atlético voitti Real Madridin kotikentällään Metropolitanolla maalein 5–0, joka on edelleen suurimaalisin voitto paikallisvastustajasta.

 Kulta-aika 


Helenio Herreran valmennuksessa Atlético voitti Espanjan-mestaruuden jäälleen vuosina 1950 ja 1951. Herrera lähti seurasta vuonna 1953, ja seuraavat vuodet seura taisteli vaatimattomammista sijoituksista Real Madridin ja Barcelonan takana. Kaudella 1957–1958 Atlético sijoittui Ferdinand Daučíkin valmennuksessa Primera Divisiónin toiseksi. Tämän oikeutti paikkaan seuraavan kauden Euroopan cupissa, sillä Primera Divisiónin ensimmäiseksi sijoittunut Real Madrid oli hallitseva Euroopan-mestari ja pääsi kilpailuun mukaan automaattisesti. Atlético selviytyi kilpailun välieriin kukistettuaan edeltävillä kierroksilla Drumcondran, TsSKA Sofian ja Schalken. Välierässä vastaan asettui Real Madrid. Real voitti ensimmäisen osaottelun kotikentällään Santiago Bernabeúlla maalein 2–1 ja Atlético toisen osaottelun Metropolitanolla maalein 1–0. Vierasmaalisäännön ollessa voimassa Atlético olisi edennyt loppuotteluun, mutta tasatilanne ratkaistiin uusintaottelulla, jonka Real vei nimiinsä maalein 2–1.

Atlético sai kostonsa entisen Real-valmentaja José Villalongan johdolla, kun seura voitti Realin kahdesti peräkkäin Copa del Generalísimon loppuottelussa vuosina 1960 ja 1961. Vuonna 1962 seura voitti Cup-voittajien cupin lyötyään Fiorentinan uusintaottelun jälkeen maalein 3–0. Vuonna 1963 Atlético ylsi jälleen samaisen kilpailun loppuotteluun, mutta hävisi Tottenham Hotspurille maalein 5–1.

Atléticon uusi kotistadion Estadio Manzanares vihittiin käyttöön 2. lokakuuta 1966. Vuonna 1971 stadion nimettiin seuran silloisen puheenjohtajan Vicente Calderónin kunniaksi Estadio Vicente Calderóniksi. 1960- ja 1970-luvut olivat toistaiseksi parhaat seuran historiassa. Atléticon kannattajien harmiksi myös paikallisvastustaja Real Madrid eli kulta-aikaansa tuolloin. Vuosina 1961–1980 Real voitti Espanjan-mestaruuden yhteensä 14 kertaa. Tänä aikana ainoastaan Atlético kykeni vakavaan vastarintaan voittamalla mestaruuden vuosina 1966, 1970, 1973 ja 1977. Toiseksi seura sijoittui vuosina 1961, 1963 ja 1965, ja voitti myös Copa del Generalísimon vuosina 1965, 1972 ja 1976.

 Euroopan cup -loppuottelija 

Merkittäviä 1960- ja 1970-luvun pelaajia olivat Adelardo, Luis Aragonés, Javier Irureta ja José Eulogio Gárate. Viimeksi mainittu voitti parhaalle maalintekijälle myönnettävän Pichichin kolme kertaa peräkkäin vuosina 1969–1971. 1970-luvulla Atlético hankki useita argentiinalaisia, heidän joukossaan Rubén Ayala, Panadero Díaz ja Ramón Heredia sekä valmentaja Juan Carlos Lorenzo. Lorenzo luotti kurinalaisuuteen ja vastustajan pelin häirintään. Vaikka keinoja pidettiin osaltaan kyseenalaisina, osoittautuivat ne toimiviksi seuran yllettyä Euroopan cupin loppuotteluun vuonna 1974. Matkalla loppuotteluun Atlético pudotti Galatasarayn, Dinamo Bukarestin, Punaisen Tähden ja Celticin. Vieraskentällä pelatussa välieräottelussa Celticiä vastaan saivat Ayala, Díaz ja vaihtomies Quique ulosajon rajun tappeluvälikohtauksen seurauksena. Ottelu päättyi tästäkin huolimatta tasan 0–0 ja toisen osaottelun Atlético voitti 2–0 Gáraten ja Adelardon maaleilla. Atléticon historian ensimmäinen Euroopan cup -loppuottelu osoittautui karvaaksi kokemukseksi seuralle. Loppuotteluvastuja Bayern Münchenin kokoonpanoon kuuluivat muun muassa Franz Beckenbauer, Sepp Maier, Paul Breitner, Uli Hoeneß ja Gerd Müller. Ottelu venyi jatkoajalle ja aikaa ollessa vain seitsemän minuuttia jäljellä vei Aragonés Atléticon johtoon kierteisellä vapaapotkullaan, joka vaikutti jäävän ottelun voittomaaliksi. Tasoitus tuli kuitenkin ottelun viimeisellä minuutilla 20 metristä baijerilaispuolustaja Georg Schwarzenbeckin jalasta. Kaksi päivää myöhemmin pelatun uusintaottelun voitti Bayern maalein 4–0.

 Aragonés siirtyy valmentajaksi 

Pian Euroopan cup -tappion jälkeen nimitti Atlético uransa päättäneen entisen pelaajansa Luis Aragonésin valmentajakseen. Aragonés on valmentanut seuraa neljään eri otteeseen (1974–1980, 1982–1987, 1991–1993 ja 2002–2003). Ensimmäiset menestyksen merkit tulivat nopeasti. Bayern München oli kieltäytynyt osallistumasta Intercontinental Cupiin ja heidän tilalleen kutsuttiin Euroopan cupin toiseksi sijoittunut Atlético. Vastustajana oli argentiinalainen Independiente. Ensimmäinen osaottelu Argentiinassa päättyi 1–0-tappioon, mutta kotistadionilla pelatun toisen osaottelun Atlético voitti 2–0 Javier Iruretan ja Rubén Ayalan maaleilla. Lisää menestystä seurasi Copa del Reyssä vuonna 1976 ja Primera Divisiónissa vuonna 1977.

Aragonés lähti seurasta vuonna 1980, mutta palasi kahta vuotta myöhemmin ja johti seuran Primera Divisiónin toiseksi ja Copa del Reyn voittoon vuonna 1985. Tärkeässä roolissa oli myös meksikolaishyökkääjä Hugo Sánchez, joka viimeisteli 19 liigamaalia ja voitti Pichichin. Hän teki myös molemmat Atléticon maalit 2–1-voittoon päättyneessä cup-loppuottelussa Athletic Bilbaoa vastaan. Sánchez pysyi seurassa kuitenkin vain yhden kauden ajan ennen siirtymistään kaupungin toiselle puolelle Real Madridiin. Aragonésin johdolla Atlético voitti vielä Supercopa de Españan vuonna 1985 ja ylsi Cup-voittajien cupin loppuotteluun vuonna 1986. Loppuottelu Dynamo Kiovaa vastaan päättyi kuitenkin 3–0-tappioon.

 Gil ja kaivattu mestaruus  

Vuonna 1987 Jesús Gilistä tuli Atléticon puheenjohtaja. Seura ei ollut voittanut liigamestaruutta kymmeneen vuoteen ja janosi menestystä. Gil teki runsaasti kalliita pelaajahankintoja, joista merkittävämpänä Paulo Futren ostaminen Portosta. Mestaruus kuitenkin vältteli seuraa ja Gil osoitti armottomuutensa erottamalla lukuisia valmentajia pian pestaamisen jälkeen. Päänsä vadilta löysivät muiden muassa César Luis Menotti, Ron Atkinson, Javier Clemente sekä paluun tehnyt Luis Aragonés. 1. heinäkuuta 1992 seura muuttui niin sanotuksi urheiluosakeyhtiöksi () ja Jésus Gilistä tuli suurin osakkeenomistaja. Viimein kaudella 1995–1996 Radomir Antićin valmentama joukkue, johon kuuluivat José Luis Caminero, Diego Simeone, Milinko Pantić, Juan Manuel López, Ljuboslav Penev ja Kiko, voitti sekä Primera Divisiónin että Copa del Reyn onnistuen hetkellisesti horjuttamaan Real Madridin ja Barcelonan hegemoniaa. Kauden 1996–1997 Mestarien liigassa Atlético voitti oman alkulohkonsa häviten vain yhden ottelun, mutta neljännesvälierissä Ajax Amsterdam pudotti Atléticon jatkoaikamaalin turvin. Menestyksestä huolimatta Gilin strategia säilyi entisellään. Antić säilytti paikkansa valmentajana vielä kahden seuraavan kauden ajan, kunnes Arrigo Sacchi korvasi hänet vuonna 1998. Antić palasi lyhyeksi aikaa vuonna 1999, mutta tällä kertaa hänet korvasi Claudio Ranieri. Myös pelaahankinnat jatkuivat, kun Christian Vieri ja Juninho Paulista liittyivät seuraan 1990-luvun lopulla. Kausina 1997–1998 ja 1998–1999 Atlético menestyi varsin hyvin UEFA Cupissa selviytyen molemmilla kerroilla välierävaiheeseen saakka. Keväällä 1998 Sven-Göran Erikssonin valmentama Lazio osoittautui liian vahvaksi vastustajaksi, kun taas toukokuussa 1999 loppuottelupaikan vei Atléticon sijasta Parma.

Kausi 1999–2000 osoittautui katastrofaaliseksi Atléticolle. Ranieri sai potkut helmikuussa 2000 seuran juututtua sarjataulukon häntäpäähän, eikä tilalle palkattu Antić kyennyt pysäyttämään syöksykierrettä ja seura putosi kauden päätteeksi Segunda Divisióniin. Copa del Reyssä Atlético ylsi kuitenkin loppuotteluun. Segunda Divisiónissa seura vietti seuraavat kaksi kautta ennen nousua takaisin pääsarjaan.

 100-vuotias Atlético Madrid 

Atlético vietti 26. huhtikuuta 2003 satavuotisjuhliaan, joihin osallistuivat myös paavi Johannes Paavali II ja Espanjan kuningas Juan Carlos I. Myöhemmin samana vuonna seuran puheenjohtajaksi nimitettiin Enrique Cerezo.

2000-luvulla Atlético pyrki rakentamaan menestysjoukkuetta seuran oman kasvatin ja nuoren superlupauksen Fernando Torresin ympärille. Hän olikin edustusjoukkueen paras maalintekijä kaikilla viidellä pelaamallaan pääsarjakaudella sekä kahdesti liigan paras espanjalainen maalintekijä.Will Torres be Kop's new God or just another Fernando? Guardian.co.uk. (Viitattu 19.7.2009) Torresin hyvistä otteista huolimatta seuran oli kuitenkin pitkän aikaa tyytyminen keskikastin sijoituksiin. Monet Torresin tueksi hankitut pelaajat, jotka olivat menestyneet muualla Euroopassa, eivät sopeutuneet Atléticoon ja siirtyivät nopeasti muualle. Heidän joukossaan olivat muun muassa Mateja Kežman, Jesper Grønkjær, Costinha, Maniche ja Martin Petrov. Kesällä 2007 Torres päätti lopulta siirtyä paremman menestyksen toivossa englantilaiseen Liverpooliin.

Atlético teki paluun liigan kärjen tuntumaan kaudella 2007–2008 sijoittuen neljänneksi ja selvittämällä tiensä Mestarien liigaan ensi kerran sitten kauden 1995–1996. Seura uusi neljännen tilansa kaudella 2008–2009. Joukkue ei kärsinyt Mestarien liigassa yhtäkään tappiota, mutta putosi kilpailusta vierasmaalisäännön perusteella FC Portoa vastaan pelatussa neljännesvälierässä. Torresin jälkeisen Atléticon avainpelaajia olivat argentiinalainen hyökkääjälupaus Sergio "Kun" Agüero ja uruguaylainen Diego Forlán. Kaudella 2008–2009 he muodostivat seuran historian eniten maaleja yhden kauden aikana viimeistelleen hyökkääjäkaksikon 49:llä tehdyllä maalillaan.Forlán y Agüero, mejor dúo atlético en 53 años Mundo Deportivo. (Viitattu 19.7.2009)La pareja de la Liga: 85 goles en dos años Mundo Deportivo. (Viitattu 19.7.2009) Forlánista tuli samaisella kaudella myös liigan maalikuningas sekä ensimmäinen Atlético-pelaaja, joka on voittanut Euroopan Kultainen kenkä -palkinnon.Diego Forlán gana la Bota de Oro de la temporada 2008/2009 clubatleticomadrid.com. (Viitattu 19.7.2009)

 2010-luvun euromenestys 

Kauden 2009–2010 päätteeksi Atléticosta tuli entisen UEFA Cupin tilalle perustetun Eurooppa-liigan ensimmäinen mestari. Joukkue aloitti kauden Mestarien liigan D-lohkossa, jossa se ei voittanut yhtäkään kuudesta ottelustaan. Lohkovaiheesta muodostui lopulta pisin voitottomien euro-otteluiden putki seuran historiassa.Atlético, en la peor racha sin ganar de su historia en competiciones europeas adn.es. (Viitattu 14.5.2010) Tasapeleistä saamiensa pisteiden turvin se onnistui kuitenkin hankkimaan paikan Eurooppa-liigan pudotuspelivaiheeseen. Ensimmäisellä kierroksella Atlético kaatoi turkkilaisen Galatasarayn yhteismaalein 3–2. Neljännesvälierävastustaja Sporting Lissabon sekä puolivälierissä kohdattu Valencia kaatuivat vierasmaalieron turvin. Tiukimmille madridilaisjoukkue joutui Liverpoolia vastaan pelatussa välierässä. Sen toinen osaottelu venyi jatkoajalle, jonka loppupuolella Diego Forlán viimeisteli loppuottelupaikkaan oikeuttavan vierasmaalin.Route to the final: Atlético Uefa.com. (Viitattu 14.5.2010) Finaalissa Atlético kohtasi englantilaisen Fulhamin, jonka se kaatoi niin ikään jatkoaikamaalilla. Hampurissa pelattu loppuottelu päättyi 2–1.Forlán double gives Atlético glory Uefa.com. (Viitattu 13.5.2010) Quique Sánchez Floresin luotsaaman mestarijoukkueen avainpelaajia olivat Forlánin ja Agüeron lisäksi keskikenttämiehet José Antonio Reyes ja Paulo Assunção sekä vasta 19-vuotias ykkösmaalivahti David de Gea.Who Is Atletico Madrid’s Player Of The Season? Goal.com. (Viitattu 13.5.2010) Samalla kaudella Atlético ylsi myös Espanjan cupin loppuotteluun saakka, jossa se kuitenkin kärsi tappion Sevillalle maalein 2–0.Spain 2009/10: Copa del Rey rsssf.com. (Viitattu 20.5.2010) Euromenestys sai loppusilauksensa elokuussa 2010, kun Atlético voitti Euroopan Super Cupin. Finaalissa se kaatoi Mestareiden liigan voittaneen Interin maalein 0–2. Maaleista vastasivat Reyes ja Kun Agüero.Slick Atlético seal Super Cup success Uefa.com. (Viitattu 28.8.2010)

Mestarijoukkueen runko hajosi kausien 2010–2011 ja 2011–2012 aikana Agüeron, Forlánin, Reyesin, Simãon, Tomáš Ujfalušin ja De Gean jättäessä seuran.Se desmantela el equipo del Doblete europeo Marca.com. (Viitattu 6.12.2012) Elokuussa 2011 seura hankki uudeksi hyökkääjätähdekseen  kolumbialaisen Radamel Falcaon, joka oli kaudella 2010–2011 edustaessaan Portoa rikkonut Eurooppa-liigan ja sitä edeltäneen UEFA Cupin yhden kauden maaliennätyksen.‘The Tiger’ arrives at the Vicente Calderón clubatleticodemadrid.com (luettu 29. joulukuuta 2011) Lehtitietojen mukaan Atlético maksoi Falcaosta 40 miljoonaa euroa, mikä teki hänestä seuran kaikkien aikojen kalleimman pelaajahankinnan.Over 15,000 fans welcome record signing Falcao to Atletico Madrid tribalfootball (luettu 29. joulukuuta 2011) Noin kolme viikkoa aikaisemmin Manchester City oli maksanut Atléticolle 45 miljoonan euron siirtokorvauksen Kun Agüerosta.Kun: no hay cláusula anti-Madrid con el City As.com. (Viitattu 28.8.2010) Vuoden 2011 aikana seura nimitti useita aktiiviuransa lopettaneita tähtipelaajia valmennus- ja johtotehtäviin. Merkittävimpiä näistä olivat José Luis Camineron nimittäminen urheilutoimenjohtajaksi sekä Diego Simeonen palkkaaminen päävalmentajaksi.Caminero y Aguilera serán presentados el lunes 30 de mayo en la Sala VIP clubatleticodemadrid.com (luettu 28. joulukuuta 2011)Simeone: "I would like to see a strong, courageous, fast and counterattacking side" clubatleticodemadrid.com (Luettu 28. joulukuuta 2011)

Kaudella 2011–2012 Atlético voitti Eurooppa-liigan toisen kerran. Bukarestissa järjestetyssä finaalissa Simeonen valmentama joukkue kaatoi Athletic Bilbaon numeroin 3–0. Ensimmäisellä puoliajalla Falcao laukoi Atléticolle kaksi maalia ja loppunumerot viimeisteli brasilialainen keskikenttäpelaaja Diego viisi minuuttia ennen varsinaisen peliajan päättymistä.Falcao at double as Atlético march to title Uefa.com. (luettu 5. kesäkuuta 2012) Mestaruuden lisäksi Atlético sai nimiinsä kaikkien aikojen pisimmän voittoputken europelien historiassa. Marraskuussa 2011 pelatusta alkulohkon ottelusta Udinesea vastaan alkoi 12 peräkkäisen voitetun ottelun putki, jolla Atlético ohitti Barcelonan kauden 2002–2003 Mestarien liigassa tekemän 11 peräkkäisen voitetun ottelun ennätyksen.Atletico record 10 consecutive wins in Europe clubatleticodemadrid.com (luettu 5. kesäkuuta 2012)Falcao shines again as Atletico rule Europa  Fifa.com (Luettu 5. kesäkuuta 2012)

 Pelaajat 

 Edustusjoukkueen pelaajat 

Tilanne 5. helmikuuta 2026.

 Lainapelaajat 
Muualta lainatut pelaajat
 Nico González (Juventus, kauden 2025–2026 loppuun)

Muualle lainatut pelaajat
 Horațiu Moldovan (Oviedo, kauden 2025–2026 loppuun)
 Thomas Lemar (Girona, kauden 2025–2026 loppuun)
 Carlos Martín (Rayo Vallecano, kauden 2025–2026 loppuun)

 Kuuluisia entisiä pelaajia 

  Christian Abbiati
  Adelardo
  Adrián
  Sergio Agüero
  Demetrio Albertini
  Luis Aragonés
  Javier Arizmendi
  Paulo Assunção
  Baltazar
  Éver Banega
  Rubén Baraja
  Larbi Ben Barek
  Germán Burgos
  José Luis Caminero
  Joan Capdevila
  Fabricio Coloccini
  Cosmin Contra
  Diego Costa
  Thibaut Courtois
  Costinha
  Diego
  Dirceu
  Igor Dobrovolski
  Marcel Domingo

  Álvaro Domínguez
  Adrián Escudero
  Falcao
  Filipe Luís
  Ubaldo Fillol
  Diego Forlán
  Quinton Fortune
  Leo Franco
  Gabi
  Luciano Galletti
  Kévin Gameiro
  Gárate
  Luis García
  David de Gea
  Diego Godín
  Andoni Goikoetxea
  Jesper Grønkjær
  Jimmy Floyd Hasselbaink
  John Heitinga
  Lucas Hernández
  Ariel Ibagaza
  Javier Irureta
  João Pinto
  José Mari

  Juanfran
  Juninho Paulista
  José Manuel Jurado
  Mateja Kežman
  Kiko
  Antonio López
  Peter Luccin
  Mario Mandžukić
  Maniche
  Manolo
  Miranda
  Mista
  José Molina
  Thiago Motta
  Toni Muñoz
  Kiki Musampa
  Pablo
  Ljuboslav Penev
  Luis Perea
  Luís Pereira
  Mariano Pernía
  Martin Petrov 
  Abel Resino
  José Antonio Reyes

  Rivilla
  Rodri
  Maxi Rodríguez
  Julio Salinas
  Salva
  Salvio
  Hugo Sánchez
  Santi
  Bernd Schuster
  Giourkas Seitaridis
  Sergi
  Simão
  Diego Simeone
  Florent Sinama-Pongolle
  Santiago Solari
  Thomas
  Fernando Torres
  Arda Turan
  Ufarte
  Tomáš Ujfaluši
  Juan Carlos Valerón
  Vavá
  Christian Vieri
  David Villa

Pelaajien siirtoennätykset
Tilanne 27. syyskuuta 2022.

 Kalleimmat ostot 

 Siirtosumma 114.5M £ 64.8M £ 54.0M £ 36.0M £ 32.0M £ 31.5M £ 31.5M £ 31.5M £ 28.8M £ 27.0M £ Pelaaja  João Félix  Thomas Lemar  Diego Costa  Radamel Falcao  Vitolo  Jackson Martínez  Álvaro Morata  Rodrigo De Paul  Kévin Gameiro  Antoine Griezmann Vanha seura  Benfica  AS Monaco  Chelsea  FC Porto  Sevilla  FC Porto  Chelsea  Udinese  Sevilla  Real Sociedad Vuosi 2019 2018 2018 2011 2017 2015 2020 2021 2016 2014

 Kalleimmat myynnit 

 Siirtosumma 108.0M £ 72.0M £ 56.4M £ 45.0M £ 38.7M £ 37.8M £ 36.0M £ 34.2M £ 34.2M £ 30.6M £ Pelaaja  Antoine Griezmann  Lucas Hernández  Rodri  Thomas Partey  Radamel Falcao  Jackson Martínez  Sergio Agüero  Fernando Torres  Diego Costa  Arda Turan Uusi seura  Barcelona  Bayern München  Manchester City  Arsenal  AS Monaco  Guangzhou Evergrande  Manchester City  Liverpool  Chelsea  Barcelona Vuosi 2019 2019 2019 2020 2013 2015 2011 2007 2015 2015

 Peliasu 



Kun seura perustettiin, pelasi se emoseuransa Athletic Bilbaon tavoin sinivalkoisessa paidassa, jonka väritys oli puolestaan matkittu Blackburn Roversin väreistä. Nykyinen punavalkoraidallinen paita otettiin käyttöön 22. tammikuuta 1911.Evolución de la camiseta del Atlético MARCA.com. (Luettu 1. marraskuuta 2006) Syytä värien vaihtumiseen ei varmuudella tiedetä, mutta seuran historiaan perehtyneet pitävät idean isänä silloista pelaajaa ja johtokunnan jäsentä Juan Elorduyta.100 Años Segun 15 Mitos As.com. (Luettu 19. helmikuuta 2010)Levi, Carlos: "Atlético de Madrid: Cien años de historia", s. 14. Sílex, 2003. . Erään väitteen mukaan Elorduy, joka edusti alun perin bilbaolaisseuraa, vietti joululomansa Englannissa vuonna 1909 ja hän oli saanut tehtäväkseen hankkia 25 kappaletta uusia Blackburnin pelipaitoja. Haluttuja paitoja ei kuitenkaan ollut löytynyt ja paluumatkallaan Southamptonissa laivaa odotellut Elorduy oli sen sijaan ostanut paikallisen jalkapallojoukkueen punavalkoraidallisia paitoja. Myöhemmin Elorduyn siirtyessä Bilbaosta Madridiin hän toi myös uudet värit mukanaan. Southamptonissa juhlittiin jouluna 1909 laivayhtiö White Star Linen päätöstä tehdä kaupungista sen uusien suurten höyrylaivojen kotisatama, minkä vuoksi katukuva oli koristeltu yhtiön väreillä, jotka niin ikään olivat punainen ja valkoinen. Tarinan mukaan tämä juhlava näky oli saanut Elorduyn ihastumaan uusiin väreihin.¿Qué tenían en común el Titanic, el Athletic y el Atlético?  Que.es. (Luettu 19. helmikuuta 2010)  Yksi mahdollinen vaikutin saattoi olla taloudellinen: punavalkoraidallinen kangas oli halpaa ja helposti saatavilla, sillä sitä käytettiin tuohon aikaan myös patjojen päällystämiseen. Paidan värityksestä juontuvat myös seuran lempinimet Rojiblancos () ja Colchoneros (). Tammikuussa 2011 punavalkoisten värien täyttäessä tasan 100 vuotta seuran museossa järjestettiin juhlanäyttely, jossa oli esillä lukuisten kuuluisien pelaajien entisiä pelipaitoja.El Atlético de Madrid celebra el próximo domingo 100 años de orgullo rojiblanco clubatleticodemadrid.com. (Luettu 1. helmikuuta 2011)

Kaudella 2016–2017 Atléticolla on käytössään kaksi peliasua. Ensimmäinen niistä, kotipeleissä käytetty, koostuu punavalkoraidallisesta paidasta, jonka hihat ja hartiaosa ovat kokonaan punaiset, sekä sinisistä housuista ja sukista. Paidan kyljissä kulkee kahdeksan ohutta sinistä pystyraitaa ja kaula-aukon selkäpuolella on sininen raita vaakatasossa. Kotipeliasun esikuvana on 50 vuotta aikaisemmin kaudella 1966–1967 käytetty peliasu. Tuolloin seura siirtyi pelaamaan nykyiselle kotistadionilleen ja muistona tästä paidan kauluksen sisäpuolelle on ommeltu teksti ”1966–2016 50 Aniversario Estadio Vicente Calderón”.The home kit will pay tribute to the 50th anniversary of the Vicente Calderón clubatleticodemadrid.com. (Luettu 24. heinäkuuta 2016)La primera equipación, inspirada en la del estreno del Calderón clubatleticodemadrid.com. (Luettu 24. heinäkuuta 2016) Vieraspeliasussa paita ja housut ovat mustat. Niiden kyljissä kulkee ohuita keltaisia ja laivastonsinisiä pystyraitoja. Sukat ovat väriltään keltaiset.Our away kit for the 2016/17 season clubatleticodemadrid.com. (Luettu 24. heinäkuuta 2016)La segunda equipación, de color negro clubatleticodemadrid.com. (Luettu 24. heinäkuuta 2016) Peliasut ovat Niken valmistamia.ATLÉTICO DE MADRID HOME AND AWAY KITS 2016-17 NIKE, Inc. (Luettu 24. heinäkuuta 2016)

Atléticolla on sponsorisopimus online-kaupankäyntiin erikoistuneen Plus500-yhtiön kanssa. Pelipaidan etuosassa yhtiön logo.Atlético de Madrid presented the agreement with Plus500  clubatleticodemadrid.com. (Luettu 29. heinäkuuta 2015) 

Seuran aikaisempi sponsori Columbia Pictures mainosti uutuuselokuviaan Atléticon paidoissa.Atlético y Columbia Tristar firman un patrocinio único en el mundo As.com (Luettu 29. heinäkuuta 2015) Myös ahvenanmaalainen rahapeliyhdistys Paf on toiminut seuran sponsorina.Ahvenanmaan PAF sponsoroi Atlético Madridia mtv.fi (Luettu 29. heinäkuuta 2015)

 Stadion ja harjoituskeskus 

Atlético Madridin ensimmäinen stadion, Estadio Metropolitano, otettiin käyttöön vuonna 1923. Tuolla stadionilla seura pelasi vuoteen 1966, jolloin valmistui Estadio Manzanares. Stadion nimettiin alun perin sen vierestä kulkevan Manzanaresjoen mukaan, mutta vuonna 1971 nimi vaihdettiin seuran silloisen puheenjohtajan Vicente Calderónin kunniaksi Estadio Vicente Calderóniksi. Stadion toimi Atléticon kotikenttänä kauden 2016–2017 loppuun saakka, ja sen yleisökapasiteetti oli 54 851 istumapaikkaa.

Kesällä 2007 seura teki Madridin kaupungin kanssa sopimuksen Vicente Calderónin myynnistä ja muutosta uudelle stadionille, jonka suunniteltu kapasiteetti laajennuksen jälkeen on 73 000 istumapaikkaa. Vanha stadion puretaan ja sen tontti muutetaan seuran mukaan nimetyksi puistoksi (Parque Atlético de Madrid). Osa maa-alueesta varataan myös läheisen oppilaitoksen laajennukseen sekä M-30-kehätien leventämiseen.Los terrenos del Vicente Calderón se transformarán en un parque de uso público (Luettu 31. heinäkuuta 2007) Uusi stadion on vuonna 1994 rakennettu La Peinetan monikäyttöstadion, jonka seura peruskorjaa jalkapallostadioniksi.Ana Botella: “La avenida de acceso al estadio se llamará ‘Luis Aragonés’" clubatleticodemadrid.com (Luettu 5. tammikuuta 2017) Stadionin uusi nimi on Estadio Wanda Metropolitano, jossa yhdistyvät kiinalaisen sponsorin Wanda Groupin sekä seuran ensimmäisen kotistadionin nimet.Enrique Cerezo: “Wanda es el mejor compañero de viaje para seguir trabajando por un futuro aún mejor” clubatleticodemadrid.com (Luettu 5. tammikuuta 2017) 

Alkuperäisen tavoitteen mukaan joukkue olisi siirtynyt pelaamaan uudelle kotistadionilleen jo liigakauden 2010–2011 alkuun mennessä,Gallardón: "El Atlético jugará en el 2010 en La Peineta" Marca.com (Luettu 19. huhtikuuta 2011) mutta aikataulua jouduttiin jatkuvasti muuttamaan rahoitusongelmien ja kaavoituskiistojen seurauksena.New Atlético Madrid soccer stadium delayed again El País (Luettu 4. maaliskuuta 2016)Why Atlético Madrid looks set to stay at the Vicente Calderón stadium El País (Luettu 4. maaliskuuta 2016) Rakennustyöt aloitettiin lopulta maaliskuussa 2011.El Atlético y FCC inician los trabajos de construcción del Nuevo Estadio clubatleticodemadrid.com (Luettu 19. huhtikuuta 2011) Uusi stadion Estadio Wanda Metropolitano otettiin käyttöön syksyllä 2017.Comunicado sobre la Sentencia del Tribunal Superior de Justicia de Madrid clubatleticodemadrid.com (Luettu 4. maaliskuuta 2016)  Seuran kannattajat protestoivat Vicente Calderónin myyntiä ja uudelle stadionille siirtymistä vastaan mielenosoituksilla, julkaisemalla lehdistötiedotteita sekä keräämällä adressia.Salvemos el Calderón  Señales de Humo (Luettu 23. huhtikuuta 2010)

Atlético Madridin harjoituskeskus Ciudad Deportiva de Majadahonda sijaitsee Majadahondan kunnassa noin 20 kilometriä Madridin keskustasta. Kompleksiin kuuluu useita harjoituskenttiä sekä 3 500 -paikkainen Miniestadio Cerro del Espino. Harjoituskeskus on sekä edustus- ja reservijoukkueen että juniorijoukkueiden käytössä.

 Trofeo Villa de Madrid 

Vuosina 1973–2003 Atlético Madrid järjesti Vicente Calderónilla oman kaudenalusturnauksensa Trofeo Villa de Madridin. Vuonna 2004 Columbia Pictures -elokuvayhtiön ollessa seuran pääsponsori turnaus pelattiin nimellä Trofeo Hellboy. Tänä aikana Atlético voitti kotiturnauksensa kaikkiaan 19 kertaa.RSSSF: Trofeo Villa de Madrid ja Trofeo Hellboy (Luettu 18. marraskuuta 2006)

 1973: Milan
 1974: Atlético Madrid
 1975: Atlético Madrid
 1976: Atlético Madrid
 1977: Milan
 1978: River Plate
 1979: Stuttgart
 1980: Atlético Madrid
 1981: Independiente
 1982: Borussia Dortmund
 1983: Atlético Madrid
 1984: PSV
 1985: Atlético Madrid
 1986: Atlético Madrid
 1987: Liverpool
 1988: Werder Bremen
 1989: Atlético Madrid
 1990: Atlético Madrid
 1991: Milan
 1992: Atlético Madrid
 1993: Atlético Madrid
 1994: Atlético Madrid
 1995: Atlético Madrid
 1996: Atlético Madrid
 1997: Atlético Madrid
 1998: Atlético Madrid
 1999: ei pelattu
 2000: Atlético Madrid
 2001: ei pelattu
 2002: Chievo
 2003: Atlético Madrid
 2004: Atlético Madrid (järjestettiin nimellä Trofeo Hellboy)

Turnausta ei ole virallisesti lakkautettu, mutta sitä ei ole järjestetty enää vuoden 2004 jälkeen. Espanjalaislehdistö on uutisoinut aika ajoin seuran aikeista aloittaa turnauksen järjestäminen uudelleen.El club recuperará el Villa de Madrid Mundo Deportivo (Viitattu 27.7.2012) Myös jotkut seuran kannattajaryhmistä ovat julkisesti vaatineet perinteen elvyttämistä.El Atleti de Sus Socios. Revolución Atlética YA Kannattajien verkkoadressi (Viitattu 27.7.2012) Syyksi turnausperinteen katkeamiselle on arveltu taloudellisesti tuottoisampia kesäkiertueita Aasiaan ja Amerikkaan.El rey del verano Mundo Deportivo (Viitattu 27.7.2012) Heinäkuussa 2012 seura järjesti kaudenalustapahtuman nimellä Noche del Fútbol en el Calderón (suom. Jalkapalloilta Calderónilla).El Atlético presentó el partido amistoso frente al Club Alianza Lima clubatleticomadrid.com (Viitattu 27.7.2012)

 Puheenjohtajat 

Atlético Madridin nykyinen puheenjohtaja on elokuvatuottajana aiemmin toiminut Enrique Cerezo, joka nimitettiin virkaan vuonna 2003 Jesús Gilin erottua.

Julián Ruete ja Vicente Calderón ovat ainoat puheenjohtajat, jotka ovat toimineet tehtävässä useammin kuin yhteen otteeseen. Rueten ensimmäinen kausi oli vuosina 1912–1919 ja toinen 1920–1923. Calderón, joka on samalla seuran pitkäaikaisin puheenjohtaja, oli tehtävässä vuosina 1964–1980 ja 1982–1987.

 Enrique Allende (1903)
 Eduardo de Acha (1903–1907)
 Ricardo de Gondra (1907–1909)
 Ramón de Cárdenas (1909–1912)
 Julián Ruete (1912–1919)
 Álvaro de Aguilar (1919–1920)
 Julián Ruete (1920–1923)
 Juan de Estefanía (1923–1926)
 Luciano Urquijo (1926–1931)
 Rafael González (1931–1935)
 José Luis del Valle (1935–1936)
 José María Fernández (1936–1939)
 Francisco Vives (1939)
 Luis Navarro (1939–1941)
 Manuel Gallego (1941–1945)
 Juan Touzón (1946–1947)
 Cesáreo Galindez (1947–1952)
 Marqués de la Florida (1952–1955)
 Juan Suevos (1955)
 Javier Barroso (1955–1964)
 Vicente Calderón (1964–1980)
 Ricardo Irezábal (1980)
 Alfonso Cabeza (1980–1982)
 Antonio del Hoyo (1982)
 Agustín Cotorruelo (1982)
 Vicente Calderón (1982–1987)
 Francisco Castedo (1987)
 Jesús Gil (1987–2003)
 Enrique Cerezo (2003–)

 Tilastot 

 Suurimaalisin voitto: 9–0 Hérculesia vastaan kaudella 1955–1956, 9–0 Las Palmasia vastaan kaudella 1957–1958
 Suurimaalisin tappio: 8–1 Celta Vigoa vastaan kaudella 1954–1955
 Eniten tehtyjä maaleja: 1950–1951, 87 maalia
 Vähiten tehtyjä maaleja: 1929–1930, 32 maalia
 Eniten päästettyjä maaleja: 1952–1953, 70 maalia
 Vähiten päästettyjä maaleja: 1965–1966 ja 1970–1971, 20 maalia
 Paras maalintekijä: Adrián Escudero, 150 maalia vuosina 1946–1958
 Eniten pelattuja otteluita: Adelardo, 401 ottelua vuosina 1959–1976

Sarjasijoitukset

 Kausi  Sarja  O  V  T  H  TM/PM  PST  Sija  Muut turnaukset 1928–29  Primera División  18  8  2  8  43/41  18  6. 1929–30  Primera División  18  5  2  11  32/50  12  10. 1930–31  Segunda División  18  11  1  6  47/31  23  3. 1931–32  Segunda División  16  8  2  6  38/34  18  4. 1932–33  Segunda División  18  10  4  4  40/35  24  2. 1933–34  Segunda División  18  11  2  5  45/28  24  2. 1934–35  Primera División  22  8  5  9  40/45  21  7. 1935–36  Primera División  22  6  3  13  34/50  15  11. 1936–37  Espanjan sisällissota 1937–38  1938–39  1939–40  Primera División  22  14  1  7  43/29  29  1. 1940–41  Primera División  22  13  7  2  70/36  33  1. 1941–42  Primera División  26  14  5  7  50/44  33  3. 1942–43  Primera División  26  11  5  10  54/44  27  8. 1943–44  Primera División  26  15  4  7  66/49  32  2. 1944–45  Primera División  26  13  5  8  46/41  31  3. 1945–46  Primera División  26  10  6  10  50/48  26  7. 1946–47  Primera División  26  13  6  7  58/44  32  3. 1947–48  Primera División  26  13  7  6  73/45  33  3. 1948–49  Primera División  26  15  4  7  54/32  34  4. 1949–50  Primera División  26  15  3  8  71/51  33  1. 1950–51  Primera División  30  17  6  7  87/50  40  1. 1951–52  Primera División  30  16  5  9  80/57  37  4. 1952–53  Primera División  30  13  3  13  65/70  30  8. 1953–54  Primera División  30  11  7  12  57/47  29  11. 1954–55  Primera División  30  11  7  12  59/64  29  8. 1955–56  Primera División  30  14  5  11  75/49  33  5.  Copa del Reyn toinen 1956–57  Primera División  30  15  4  11  65/45  34  5. 1957–58  Primera División  30  16  10  4  78/43  42  2. 1958–59  Primera División  30  13  6  11  58/48  32  5. 1959–60  Primera División  30  15  3  12  59/40  33  5.  Copa del Reyn voitto 1960–61  Primera División  30  17  6  7  57/35  40  2.  Copa del Reyn voitto 1961–62  Primera División  30  15  6  9  50/36  36  3.  Cup-voittajien cupin voitto 1962–63  Primera División  30  14  9  7  61/36  37  2. 1963–64  Primera División  30  10  9  11  37/34  29  7.  Copa del Reyn toinen 1964–65  Primera División  30  20  3  7  58/27  43  2.  Copa del Reyn voitto 1965–66  Primera División  30  18  8  4  54/20  44  1. 1966–67  Primera División  30  14  7  9  57/30  35  4. 1967–68  Primera División  30  12  9  9  38/32  33  6. 1968–69  Primera División  30  10  10  10  40/37  30  6. 1969–70  Primera División  30  18  6  6  53/22  42  1. 1970–71  Primera División  30  17  8  5  51/20  42  3. 1971–72  Primera División  34  14  11  9  45/28  39  4.  Copa del Reyn voitto 1972–73  Primera División  34  20  8  6  49/29  48  1. 1973–74  Primera División  34  18  6  10  50/31  42  2.  Intercontinental Cupin voitto 1974–75  Primera División  34  11  13  10  46/34  35  6.  Copa del Reyn toinen 1975–76  Primera División  34  18  6  10  60/38  42  3.  Copa del Reyn voitto 1976–77  Primera División  34  19  8  7  62/33  46  1. 1977–78  Primera División  34  16  4  14  61/52  36  6. 1978–79  Primera División  34  14  13  7  55/37  41  3. 1979–80  Primera División  34  10  11  13  38/44  31  13. 1980–81  Primera División  34  16  10  8  46/39  42  3. 1981–82  Primera División  34  15  4  15  38/37  34  8. 1982–83  Primera División  34  20  6  8  56/38  46  3. 1983–84  Primera División  34  17  8  9  53/47  42  4. 1984–85  Primera División  34  16  11  7  51/28  43  2.  Copa del Reyn voitto  Supercopa de Españan voitto 1985–86  Primera División  34  17  8  9  53/38  42  5. 1986–87  Primera División  44  18  11  15  58/54  47  8.  Copa del Reyn toinen 1987–88  Primera División  38  19  10  9  60/38  48  3. 1988–89  Primera División  38  19  8  11  69/45  46  4. 1989–90  Primera División  38  20  10  8  55/35  50  4. 1990–91  Primera División  38  17  13  8  52/28  47  2.  Copa del Reyn voitto 1991–92  Primera División  38  24  5  9  67/35  54  3.  Copa del Reyn voitto 1992–93  Primera División  38  16  11  11  52/42  43  6. 1993–94  Primera División  38  13  9  16  54/54  35  12. 1994–95  Primera División  38  13  9  16  56/54  35  14. 1995–96  Primera División  42  26  9  7  75/32  87  1.  Copa del Reyn voitto 1996–97  Primera División  42  20  11  11  76/64  71  5. 1997–98  Primera División  38  16  12  10  79/56  60  7. 1998–99  Primera División  38  12  10  16  54/50  46  13.  Copa del Reyn toinen 1999–00  Primera División  38  9  11  18  48/64  38  19.  Copa del Reyn toinen 2000–01  Segunda División  42  21  11  10  59/39  74  4. 2001–02  Segunda División  42  23  10  9  68/44  79  1. 2002–03  Primera División  38  12  11  15  51/56  47  12. 2003–04  Primera División  38  15  10  13  51/53  55  7. 2004–05  Primera División  38  13  11  14  40/34  50  11. 2005–06  Primera División  38  13  13  12  45/37  52  10. 2006–07  Primera División  38  17  9  12  46/39  60  7. 2007–08  Primera División  38  19  7  12  66/47  64  4. 2008–09  Primera División  38  20  7  11  80/57  67  4. 2009–10  Primera División  38  13  8  17  57/61  47  9.  Copa del Reyn toinen  Eurooppa-liigan voitto  2010–11  Primera División  38  17  7  14  62/53  58  7.  UEFA Super Cupin voitto 2011–12  Primera División  38  15  11  12  53/46  56  5.  Eurooppa-liigan voitto  2012–13  Primera División  38  23  7  8  65/31  76  3.  Copa del Reyn voitto  UEFA Super Cupin voitto 2013–14  Primera División  38  28  6  4  76/25  90  1.  Mestarien liigan toinen 2014–15  Primera División  38  23  9  6  67/29  78  3.  Supercopa de Españan voitto 2015–16  Primera División  38  28  4  6  63/18  88  3.  Mestarien liigan toinen  2016–17  Primera División  38  23  9  6  70/27  78  3.   2017–18  Primera División  38  23  10  5  58/22  79  2.  Eurooppa-liigan voitto  2018–19  Primera División  38  22  10  6  55/29  76  2.  UEFA Super Cupin voitto  2019–20  Primera División  38  18  16  4  51/27  70  3. 

OOttelutVVoitotTTasapeliHHäviötTM/PMTehdyt maalit/päästetyt maalitPSTPisteet

 Saavutukset 

 Primera División (11): 1940, 1941, 1950, 1951, 1966, 1970, 1973, 1977, 1996, 2014, 2021
 Copa del Rey (10): 1960, 1961, 1965, 1972, 1976, 1985, 1991, 1992, 1996, 2013
 Supercopa de España (2): 1985, 2014
 Cup-voittajien cup (1): 1962
 Eurooppa-liiga (3): 2010, 2012, 2018
 UEFA Super Cup (3): 2010, 2012, 2018
 Intercontinental Cup (1): 1974
 UEFA Intertoto Cup (1): 2007
 Trofeo Villa de Madrid (19): 1974, 1975, 1976, 1980, 1983, 1985, 1986, 1989, 1990, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 2000, 2003, 2004
 Trofeo Teresa Herrera (5) 1956, 1965, 1973, 1985, 1986, 2009

Päävalmentajia
230px|pienoiskuva|Diego Simeone.
  Diego Simeone 12/2011–
  Quique Sánchez Flores 10/2009–2011 
  Abel Resino 2/2009–10/2009 
  Javier Aguirre 2006–2/2009
  Carlos Bianchi 2005
  Gregorio Manzano 2003–2004, 6/2011–12/2011
  Claudio Ranieri 1999–2000
  Arrigo Sacchi 1998–1999
  Radomir Antić 1995–1998, 1999, 2000
  Alfio Basile 1995
  Tomislav Ivić 1990–1991
  Javier Clemente 1989–1990
  Ron Atkinson 1988–1989
  César Luis Menotti 1987–1988
  Luis Aragonés 1974–1980, 1982–1987, 1991–1993, 2001–2003
  Marcel Domingo 1969–1972, 1980
  Otto Glória 1966–1968
  José Villalonga 1959–1962
  Helenio Herrera 1949–1952
  Ricardo Zamora 1939–1946

 Muut joukkueet 

Edustusjoukkueen lisäksi Atléticolla on kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Primera Federación -sarjassa pelaava joukkue Atlético Madrid B.El Atlético B, a Primera RFEF Club Atlético de Madrid (Luettu 12. kesäkuuta 2023). Toinen reservijoukkue, Atlético C, lakkautettiin vuonna 2015, jolloin sitä uhkasi putoaminen piiritasolle.A Tercera... y a la calle Marca (Luettu 12. kesäkuuta 2023).

Rekisteröityjä poikien juniorijoukkueita Atléticolla on 39. Lisää junioreita pelaa sisarseura Atlético Madrileño Club de Fútbolissa, jolla on 34 joukkuetta. Molempien seurojen alle 18-vuotiaiden joukkue (juvenil) pelaa ikäluokan korkeimmalla sarjatasolla División de Honor Juvenilissä.

Atléticon nais- ja tyttöjalkapalloilu toimii erillisen seuran Atlético de Madrid Féminasin alaisuudessa. Edustusjoukkue pelaa korkeimmalla sarjatasolla Primera División Femeninassa, minkä lisäksi seuralla on 11 muuta naisten ja tyttöjen joukkuetta. Nykyinen seura perustettiin vuonna 2001, mutta Atléticolla oli naisten joukkue jo 1980-luvulla. Joukkue, tuolloiselta nimeltään Atlético Villa de Madrid, voitti Espanjan-mestaruuden kaudella 1989–1990 ja sijoittui toiseksi kaudella 1990–1991. Pian tämän jälkeen joukkue jäi ilman Jesús Gilin johtaman seuran taloudellista tukea ja suurin osa pelaajista siirtyi toiseen seuraan Oroquieta Villaverdeen, joka voitti tulevina vuosina mestaruuden kolmesti ja Espanjan cupin Copa de la Reinan kahdesti.

 Muut lajit 

 Koripallo 

Atlético koripallojoukkue perustettiin ensimmäisen kerran vuonna 1922. Joukkueen toiminta tosin lakkasi jo vuoden päästä, mutta se perustettiin uudelleen vuonna 1932, jolloin pelattiin myös Madridin kaikkien aikojen ensimmäinen koripalloderby, jonka Real Madrid voitti numeroin 42–20. Koripallotoiminta ei koskaan päässyt vakiintumaan kunnolla ja joukkue lakkautettiin ja perustettiin uudelleen yhteensä kolme kertaa vuosien 1941 ja 1991 välillä. Joukkue ei voittanut mestaruuksia historiansa aikana.Atlético Madrid: Baloncesto  Atlético Madrid: Hechos Historicos (Viitattu 10. helmikuuta 2013)

 Käsipallo 

Käsipallo on Atléticon menestyksekkäin laji jalkapallon jälkeen. Käsipallojoukkue toimi ensimmäistä kertaa vuosina 1950–1992. Tänä aikana se voitti Espanjan mestaruuden seitsemän kertaa ja Espanjan cupin kymmenen kertaa. Se ylsi myös kahdesti loppuotteluun kansainvälisissä turnauksissa. Puheenjohtaja Jesús Gil lopetti käsipallojoukkueen toiminnan kauden 1991–1992 päätteeksi taloudellisiin syihin vedoten.Atlético Madrid: Balonmano  Atlético Madrid: Hechos Historicos (Viitattu 10. helmikuuta 2013) Käsipallotoiminta elpyi vuonna 2011, kun Espanjan pääsarjassa pelaava Ciudad Realin joukkue muutti pääkaupunkiin ja otti uudeksi nimekseen BM Atlético de Madrid.Sorteado el calendario de la Liga ASOBAL 2011-2012 Liga ASOBAL de Balomano (Viitattu 3. elokuuta 2011) Joukkue pelasi kotiottelunsa Palacio Vistalegren sisäareenalla Madridissa.Página Oficial Balonmano Atlético de Madrid Käsipallojoukkueen virallinen sivusto (Viitattu 3. elokuuta 2011) Paluukaudellaan Atlético voitti Espanjan cupin ja supercupin sekä sijoittui toiseksi liigassa.Disfruta del BM Atlético de Madrid, con tu abono del Atleti Käsipallojoukkueen virallinen sivusto (Viitattu 5. kesäkuuta 2011)Resultados de la última jornada, plazas para competiciones europeas y descenso Asobal.es (Viitattu 5. kesäkuuta 2011) Se ylsi myös Mestarien liigan finaaliin, jossa se kärsi tappion saksalaiselle THW Kielille.THW Kiel (GER) vs. BM Atletico Madrid (ESP) 26:21 (13:10) Velux EHF Men's Champions League 2011/12 (Viitattu 5. kesäkuuta 2012) Kaudella 2012–13 joukkue voitti toistamiseen Espanjan Cupin ja uusi kakkossijansa liigassa.Past results  Käsipallojoukkueen virallinen sivusto (Viitattu 9. heinäkuuta 2013) Heinäkuussa 2013, vain kahden pelatun kauden jälkeen, käsipallotoimintaa laukautettiin taloudellisista syistä.Comunicado oficial  Käsipallojoukkueen virallinen sivusto (Viitattu 9. heinäkuuta 2013)

 Lentopallo 

Seuran presidentti Vicente Calderón perusti Atléticon lentopallojoukkueen 1960-luvun puolivälissä. Joukkue nousi Espanjan pääsarjaan kaudella 1967–68 ja voitti ensimmäisen Espanjan mestaruutensa jo seuraavalla kaudella. 1970-luvun alkupuoli oli seuran historian menestyksekkäintä aikaa: se voitti tuplamestaruuden peräti kolmeen otteeseen (1971, 1974 ja 1975). Miesten lentopallojoukkue lakkautettiin vuonna 1977 seuran heikon taloustilanteen takia, mutta lajia kuitenkin pelattiin Atléticossa edelleen junioritasolla. Pääsarjajoukkue teki lyhyen paluun 1980-luvun puolella kunnes kaikki lentopallotoiminta lopetettiin Atléticossa vuonna 1984. Atlético voitti historiansa aikana Espanjan mestaruuden kaikkiaan viisi kertaa.Atlético Madrid: Voleibol  Atlético Madrid: Hechos Historicos (Viitattu 10.helmikuuta 2013)

 Rugby 

Atléticon rugbyjoukkue toimi alun perin vuosina 1914–1959. Tänä aikana se voitti yhden Espanjan mestaruuden vuonna 1949.Rugby Atlético de Madrid clubatleticodemadrid.com (Viitattu 10.heinäkuuta 2013) Toiminta elpyi vuonna 2012, kun Espanjan pääsarjassa pelaava CRC Pozuelo Madrid otti uudeksi nimekseen Rugby Atlético de Madrid ja ryhtyi käyttämään seuran punavalkoisia värejä.Historia  Rugby Atlético de Madrid (Viitattu 10.helmikuuta 2013) Paluukaudellaan Atlético ylsi sarjan välierävaiheeseen saakka.División de Honor. Play off título 2012-2013  Federación Española de Rugby (Viitattu 10.heinäkuuta 2013) Vuonna 2014 CRC Pozuelo otti takaisin vanhan nimensä ja peliasunsa, ja yhteistyö Atléticon kanssa päättyi.El mundo del Rugby pierde al Atlético de Madrid Mundo Deportivo (Viitattu 6. elokuuta 2019) Nykyisin Atléticon rugby-toimintaa ylläpitää piiritasolla pelaava Club Atlético de Rugby.Historia  Club Atlético de Rugby (Viitattu 6. elokuuta 2019)

 Moottoriurheilu 

Syksyllä 2008 Atlético teki aluevaltauksen moottoriurheilun puolelle perustamalla oman tallin Superleague Formula -sarjaan.Atletico de Madrid set to battle in Superleague Formula  AutoMobilSport.com (Viitattu 7.10.2020) Kausilla 2009 ja 2010 Atléticon autolla kilpaillut María de Villota oli sarjan historian ensimmäinen naiskuljettaja.Atletico Madrid share their condolences for the loss of Maria de Villota atleticomadrid.com. (Viitattu 7.10.2020) Sarja lakkautettiin vuonna 2011.Whatever happened to Superleague Formula? MotorSports (Viitattu 7.10.2020)

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Atlético Madridin virallinen sivusto  
 Colchonero.com 
 Atléticopedia  
 AtléticoFans 
 The Offside – Atlético Madrid  
 SvenskaFans – Atlético Madrid 

Atletico Madrid
Atletico Madrid
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit