Frank Sinatra

Francis Albert ”Frank” Sinatra ([sɨˈnɑːtrə]; 12. joulukuuta 1915 Hoboken, New Jersey – 14. toukokuuta 1998 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen laulaja ja elokuvanäyttelijä. Äänialaltaan hän oli baritoni.

Sinatra aloitti uransa 1930- ja 40-lukujen vaihteessa, jolloin hän oli Harry Jamesin ja Tommy Dorseyn orkestereiden laulusolisti. Hän aloitti soolouran vuonna 1942, ja hänestä tuli niin kutsuttujen nilkkasukkatyttöjen (”bobby-soxers”) ihannoima laulaja. Hän myös näytteli elokuvissa. Sinatra lopetti uransa kertaalleen vuonna 1971, mutta palasi esiintymislavoille kolme vuotta myöhemmin. Hän jatkoi levyttämistä aina 1990-luvun alkuun asti. Viimeiseksi varsinaiseksi studioalbumiksi jäi vuonna 1994 ilmestynyt Grammy-palkittu Duets II. Samassa tilaisuudessa hän sai kunnia-Grammyn elämäntyöstään. Hänellä on kolme tähteä Hollywood Walk of Famella.

 Lapsuus ja nuoruus 
Sinatra syntyi 12. joulukuuta vuonna 1915 Hobokenissa, New Jerseyssä italialaisen perheen ainokaiseksi. Hänen vanhempansa olivat genovalainen Natalie Della Garaventa ja sisilialainen Antonino Martino Sinatra. Sinatra sai katolisen kasvatuksen. Hän jätti lukionsa kesken tultuaan erotetuksi öykkäröinnin takia vain 47 päivää aloittamisensa jälkeen. Sinatran Marty-isä toimi Hobokenin palokunnan päällikkönä. Hänen Dolly-äitinsä oli demokraattisen puolueen paikallisaktiivi, mutta teki myös laittomia abortteja tullen useasti pidätetyksi ja kaksi kertaa jopa tuomituksi.

Vuonna 1938 Sinatra pidätettiin suhteesta naimisissa olevaan naiseen, mikä oli vielä tuolloin rikos. Nuoruudessaan hän työskenteli Jersey Observer -lehden jakajana ja myöhemmin niittaajana Tietjanin ja Langin telakoilla. Musiikki oli kuitenkin Sinatran tärkein kiinnostuksen kohde, ja hän kuunteli tarkkaavaisesti big band -jazzia. Hän aloitti laulamisen tippejä vastaan 8-vuotiaana paikallisissa kapakoissa ja yökerhoissa Hobokenissa. 1930-luvulla, teini-ikäisenä, Sinatra aloitti ammattimaisen laulamisen. Hän opetteli musiikin korvakuulon perusteella, eikä koskaan oppinut nuotitusta tai sen lukemista.

 Musiikki 
Sinatran laulutavalle oli ominaista jazzmuusikoilta omaksuttu tyylittely melodian käsittelyssä. Hän myös kehitti itselleen ominaisen tyylin pidentää vokaalin sijaan konsonanttia laulaessaan. Kyseinen ilmaisutyyli käy ilmi useasta hänen laulustaan, ”All Or Nothing At All” on yksi tunnetuimmista, jossa hän päätyy venyttämään vokaalin sijaan konsonanttia. Sinatra levytti elämänsä aikana yli 1 400 laulua. Hänellä on useita menestyskappaleita, joista tunnetuin on Paul Ankan sanoittama ”My Way”. Muita ovat muun muassa ”Strangers in the Night”, ”Fly Me to the Moon”, melankolinen ”It Was a Very Good Year”, Liza Minnellin alun perin esittämä ”New York, New York”, ”The Summer Wind”, ”That’s Life”, Antônio Carlos Jobimin kanssa levytetty ”The Girl from Ipanema” sekä tyttärensä Nancy Sinatran kanssa duettona levytetty ”Somethin’ Stupid”.

Sinatra esiintyi Suomessa 16. huhtikuuta 1989 Helsingin jäähallissa.

Sinatrasta käytetään joskus liikanimeä ”Ol’ Blue Eyes” (), joka oli myös hänen vuonna 1973 ilmestyneen albuminsa nimi.

Kolme Sinatran albumia, In the Wee Small Hours (1955), Songs for Swingin’ Lovers! (1956) ja Frank Albert Sinatra & Antonio Carlos Jobim (1967) valittiin mukaan vuonna 2005 julkaistuun englanninkieliseen hakuteokseen 1001 Albums You Must Hear Before You Die.

 Elokuvat ja radio 
pienoiskuva|220px|Frank Sinatra elokuvassa Ystävämme Joey (Pal Joey, 1957).

Sinatra näytteli 53 elokuvassa. Hänen nuoruuden tunnetuimpia elokuviaan ovat kolme Gene Kellyn kanssa tehtyä elokuvaa: Laulaen maihin (Anchors Aweigh, 1945), Ilo irti (On the Town, 1949) ja Neiti Johtaja (Take Me Out to the Ball Game, 1949). Sodan jälkeen Sinatran suosio oli alamaissa, mutta hänen uransa pelasti sotamies Maggion rooli elokuvassa Täältä ikuisuuteen (From Here to Eternity, 1953). Sinatra sai suorituksestaan Oscarin parhaasta miessivuosasta. Myös hänen esittämänsä laulu ”High Hopes” voitti parhaan laulun Oscar-palkinnon elokuvasta Läpiä päässä (A Hole In The Head, 1959). Sinatra ohjasi ja osin tuotti yhden tähdittämänsä elokuvan, Ainoastaan urhoolliset (None But the Brave, 1965).

Sinatra, Dean Martin, Sammy Davis Jr., Peter Lawford ja Joey Bishop olivat niin sanotun The Rat Pack -kaveriporukan kuuluisimmat jäsenet. Ryhmä teki yhdessä muun muassa elokuvia, musiikkialbumeja ja lavaesityksiä. Vaikka Rat Pack oli maineeltaan maskuliininen miesryhmä, kuului siihen myös naisjäseniä, kuten Shirley MacLaine, Lauren Bacall ja Judy Garland. Sinatra teki yhdessä Rat Pack -ryhmän kanssa muun muassa elokuvan Kovat kaverit (Ocean's Eleven, 1960). Hän teki myös muutamia vakavia rooleja kuten pääosan Otto Premingerin elokuvassa Kultainen käsivarsi (The Man with the Golden Arm, 1955)Internet Movie Data Base - (ladattu 3.7.2007) sekä majuri Bennett Marcon roolin John Frankenheimerin ohjaamassa elokuvassa Mantshurian kandidaatti (The Manchurian Candidate, 1962).Internet Movie Data Base - (ladattu 3.7.2007) Viimeiseksi elokuvaksi jäi rooli Kanuunankuularalli 2:ssa. Hän vieraili kuitenkin vielä Magnum P.I. -sarjan jaksossa. Sinatralla oli myös kaksi omaa televisio-show’ta.

Sinatra esiintyi uransa aikana myös paljon radiossa. 1940-luvun jälkipuoliskolla hän esiintyi vakituisesti musiikkiohjelmassa Your Hit Parade. Vuosina 1953–1954 hänellä oli myös oma jännityskuunnelmasarja Rocky Fortune.

 Terveyden heikkeneminen ja kuolema 
pienoiskuva|Muistolaatta Sinatran haudalla. Ylhäällä lukee erään hänen kappaleensa nimi The Best Is Yet To Come (suom. ”Paras on vielä edessä”).

Sinatra esiintyi kuusi vuosikymmentä, mutta viimeisinä kuukausinaan hänen terveytensä heikkeni. Hän kärsi muun muassa virtsarakkosyövästä ja keuhkoahtaumasta. Eräässä vuonna 1994 järjestetyssä konsertissa hän lyyhistyi lattialle, mutta manageri sanoi sen johtuneen valaistuksen kuumuudesta. Seuraavan konsertin Sinatra peruutti viime hetkellä tunnettuaan olonsa uupuneeksi. Hän sai sydänkohtauksen vuonna 1997, eikä häntä enää sen jälkeen nähty julkisuudessa. Hän kuoli lopulta losangelesilaisessa sairaalassa 1998. Hänen viimeisiksi sanoikseen jäivät: ”I'm losing”. Virallisilla internet-sivuilla soi hänen laulunsa ”Softly, as I Leave You”. Seuraavana iltana valot sammutettiin Las Vegas Stripilla hänen muistolleen. Sinatran viimeiseksi esittämäksi lauluksi jäi kappale ”The Best Is Yet To Come”, jonka nimi myös lukee hänen muistolaatassaan.

 Mafiakytkökset 
Sinatran yhteyksistä amerikanitalialaiseen mafiaan on puhuttu usein ja mafian on väitetty edistäneen hänen uraansa. Todisteita Sinatran sekaantumisesta rikolliseen toimintaan ei ole löytynyt, mutta läheisiä suhteita mafiosoihin kylläkin. Yksi Sinatran sedistä, Babe Gavarante, oli Bergen Countyssa Guarino ”Willie” Morettin organisaatioon kuuluneen aseellisen jengin jäsen. Moretti tuli tunnetuksi Genovese-mafiaperheen alipäällikkönä. Gavarante tuomittiin murhasta aseellista ryöstöä käsitelleen jutun yhteydessä vuonna 1921. Sinatralla oli myös omat yhteytensä Morettiin: hänen ensimmäinen vaimonsa Nancy Barbato oli Morettin vanhemman alaisen serkku ja Sinatra lauloi Morettin tyttären häissä. Moretti auttoi Sinatraa tämän uralla ja lopulta vuonna 1939 Sinatra allekirjoitti Tommy Dorseyn kanssa levytyssopimuksen. Sinatra halusi vuonna 1942 suosionsa lisääntyessä kannattavamman sopimuksen, mutta Dorsey kieltäytyi vapauttamasta tätä sopimuksestaan. Tästä saivat alkunsa tapahtumat, joihin mafian on väitetty sekaantuneen.

Dorseyn 1950-luvulla kertoman version mukaan Sinatra pyysi Morettia apuun. Joskus on mainittu, että apuun tuli Sam Giancana. Tapaamisessa Moretti uhkasi Dorseya aseella ja uhkasi tappaa tämän, jollei sopimusta purettaisi. Lopulta Dorsey myi Sinatran sopimuksen pois ja sai tästä korvaukseksi yhden dollarin. Kohtaus päätyi myöhemmin fiktion muodossa elokuvaan Kummisetä, jossa Johnny Fontane vapautetaan sopimuksestaan sen jälkeen, kun on tehty ”tarjous, josta ei voi kieltäytyä”. Dorsey väitti kymmenisen vuotta tapahtumien jälkeen, että mafia painosti häntä. Alkuperäisen kertomuksen mukaan Sinatran asianajaja, joka myös edusti Amerikan radioartistien liittoa, uhkasi Dorseyta tämän NBC-lähetysten lopettamisella, joten Dorsey myi Sinatran sopimuksen 75 000 dollarilla.Ingham, Chris. The Rough Guide to Frank Sinatra. Rough Guides Ltd. 30 Jun 2005. . p9.

Sinatra oli yhteydessä Charles Fischettiin, jonka pikkuveli, miamilaisen Fontainebleau Hotelin johtaja Joseph Fischetti, oli Sinatran ystävä. Fischetti järjesti töitä Sinatralle ja esitteli tämän Charles ”Lucky” Lucianolle Havannassa. Lucianon Italiaan-karkotuksen jälkeen Sinatra vieraili tämän luona ainakin kahdesti, lauloi tämän joulujuhlassa 1946 ja antoi tälle seuraavana vuonna lahjaksi kultaisen savukerasian, jossa luki ”Hyvälle kaverilleni Charlielle, hänen ystävältään Frankilta”. Myös Sinatra oli Havannassa helmikuussa 1947 kuuluisan Hotel Nacionalin mafiakongressin aikana.

Erityisesti Chicagon syndikaatin johtaja Salvatore ”Sam” Giancana oli Sinatran läheinen ystävä. He jakoivat saman tyttöystävänkin, Judith Campbellin. Sinatran vanhin tytär Tina Sinatra on väittänyt, että hänen isänsä ja Giancana auttoivat yhdessä John F. Kennedyä voittamaan vuoden 1960 esivaalit kanavoimalla tälle ammattiliittojen ääniä. Sinatra esitteli Judith Campbellin Kennedylle, joka aloitti myöhemmin suhteen Campbellin kanssa, minkä jälkeen Robert Kennedy kehotti veljeään pysymään erossa Sinatrasta.

Vuonna 1963 Sinatra menetti kasinotoimilupansa, kun Giancana nähtiin Sinatran osittain omistamalla Cal-Neva Lodge -kasinolla Lake Tahoen pohjoisrannalla. Helmikuussa 1981 Sinatran hakiessa toimilupaa uudelleen hänen mafiayhteyksiään ja 50 prosentin omistusta Cal-Neva Lodgesta käsiteltiin Nevadan uhkapelivalvontalautakunnassa (Nevada Gaming Control Council). Sinatra kuitenkin sai lupansa takaisin.Kelley, Kitty (1986). His Way, Bantam Books, s. 506-530 

12. helmikuuta 1970 Sinatra todisti New Jersey State Commissionin edessä järjestäytyneestä rikollisuudesta. Alun perin Sinatra oli kieltäytynyt väittäen haastetta laittomaksi ja vetosi Korkeimpaan oikeuteen asti, mutta lopulta sekin tuomitsi Sinatran komission kuultavaksi.Kelley, Kitty (1986). His Way, s. 429, Bantam Books, 

11. huhtikuuta 1976 Sinatra esiintyi Westchester Premier Theater -teatterissa, minkä jälkeen hän poseerasi kuvassa useiden johtavien mafiosojen, kuten Jimmy Fratiannon ja Carlo Gambinon, kanssa.Kelley, Kitty (1986). His Way, s. 493, Bantam Books, 

 Kunniamerkki ja elokuvat Sinatrasta 
Vuonna 1984 Sinatra vastaanotti presidentti Ronald Reaganilta Yhdysvaltain korkeimman siviilikunniamerkin, Presidential Medal of Freedom -mitalin.

Elokuvaohjaaja Martin Scorsese suunnitteli tekevänsä Sinatrasta ensimmäisen kokoillan elämäkertaelokuvan, mutta suunnitelmat kariutuivat. Sinatrasta on aiemmin tehty kaksi televisioelokuvaa.

 Avioliitot 
Sinatra oli neljä kertaa naimisissa:
 Nancy Barbaton kanssa 4. helmikuuta 1939 – 29. lokakuuta 1951, 3 lasta: Nancy Sinatra, Francis Wayne (Frank Sinatra Jr., k. 2016) ja Tina Sinatra 
 Ava Gardnerin kanssa 7. marraskuuta 1951 – 5. heinäkuuta 1957
 Mia Farrowin kanssa 19. heinäkuuta 1966 – 1968
 Barbara Marxin kanssa 11. heinäkuuta 1976 – kuolemaansa 14. toukokuuta 1998 saakka.

 Diskografia 

Nothing But the Best (2008)
My Way: The Best Of Frank Sinatra (1997)
Duets II (1994)
Duets (1993)
The Formative Years (1993)
At the Movies (1993)
Concepts (boksi) (1992)
16 Most Requested Songs (1992)
The Sinatra Saga (1992)
Sings the Songs of Sammy Cahn and Jule Styne [Vintage Jazz] (1992)
In the Blue of Evening (1992)
The Christmas Collection [Dejavu] (1992)
Music From the CBS Mini-Series (1992)
Long Ago & Far Away (1992)
Sings the Songs of Van Heusen & Cahn (1991)
20 Golden Greats (1991)
Holiday Classics (1991)
Timeless (1991)
Frank Sinatra Sings the Select Cole Porter (1991)
Monte Carlo 14 June 1958 (1991)
The Very Good Years (1991)
The Reprise Collection (1990)
Christmas Dreaming (1990)
The Capitol Years (1990)
All-Time Classics (1988)
Sinatra Rarities (1988)
The Sinatra Christmas Album (Reprise) (1987)
Hello Young Lovers (1987)
L.A. Is My Lady (1984)
Brazil ’81 (1981)
She Shot Me Down (1981)
20 Classic Tracks (1981)
The Very Best of Frank Sinatra (1979)
Frank Sinatra Conducts the Music of Alec Wilder (1976)
Some Nice Things I've Missed (1974)
The Main Event – Live (1974)
Ol’ Blue Eyes Is Back (1973)
Academy Award Winners (1972)
Frank Sinatra’s Greatest Hits, Vol. 2 (1972)
A Man Alone & Other Songs of Rod McKuen (1969)
My Way (1969)
Cycles (1968)
Francis A. & Edward K. (1968)
Francis Albert Sinatra & Antonio Carlos Jobim (1967)
Greatest Hits: The Early Years, Vol. 2 (1966)
Greatest Hits: The Early Years, Vol. 1 (1966)
The World We Knew (1966)
Strangers In The Night (1966)
Sinatra At The Sands (1966)
That’s Life (1965)
September of My Years (1965)
My Kind of Broadway (1965)
Softly, As I Leave You (1964)
Sinatra Sings Days Of Wine And Roses, Moon River And Other Academy Award Winners (1964)
The Concert Sinatra (1963)
Sinatra-Basie (1962)

London 1 June 1962 (1962)
Sinatra's Sinatra (1962)
Sinatra Sings Great Songs From Great Britain (1962)
Sinatra & Sextet: Live In Paris (1962)
Point Of No Return (1962)
Sinatra And Swingin' Brass (1962)
Sinatra and Strings (1962)
Sinatra Sings.....Of Love And Things! (1962)
The Complete Capitol Singles... (1961)
Swing Along with Me (1961)
Greatest Hits (1961) (1961)
Come Swing With Me! (1961)
Ring-A-Ding Ding! (1960)
Forever Frank (1960)
The Best Of The Capitol Years (1960)
The Capitol Collectors Series (1960)
Sinatra's Swingin' Session!!! And More (1960)
Nice 'N' Easy (1960)
No One Cares (1959)
Look To Your Heart (1959)
Come Dance With Me! (1958)
Sinatra Sings For Only The Lonely (1958)
All The Way (1958)
Come Fly With Me (1957)
This Is Sinatra! Volume Two (1957)
Frank Sinatra Conducts Tone Poems of Color (1957)
A Jolly Christmas From Frank Sinatra (1957)
A Swingin’ Affair! (1957)
Where Are You? (1957)
Songs for Swingin’ Lovers! (1956)
Close To You & More (1956)
The Voice (1956)
Tone Poems Of Color (1956)
This Is Sinatra (1956)
In The Wee Small Hours (1955)
Songs For Young Lovers/Swing Easy! (1954)
I've Got A Crush On You (1952)
The Best Of The Columbia Years... (1952)
Portrait Of Sinatra: Columbia Classics (1952)
The Best Of The Columbia Years (1943-1952) (1952)
The Columbia Years 1943-1952 The Complete Recordings (1952)
Swing & Dance With Frank Sinatra (1951)
All Time Greatest Hits Vol.3 (1949)
From the Top (1949)
The Voice Of Frank Sinatra (Expanded) (1947)
The V-Discs (1945)
The V-Discs: The Columbia Years 1943-1952 (1945)
Love Songs (1943)
The Popular Frank Sinatra: Vol. 3 (1942)
The Popular Frank Sinatra: Vol. 2 (1942)
All-Time Greatest Dorsey/Sinatra Hits, Vol. 3 (1942)
All-Time Greatest Dorsey/Sinatra Hits, Vol. 2 (1942)
Learn To Croon (1941)
It’s All So New (1940)
The Popular Frank Sinatra Vol. 1 (1940)

 Filmografia 

 Las Vegas Nights, 1941 (dokumentti)
 Tanssiva vakoilija (Ship ahoy), 1942
 Reveille with Beverly, 1943
 Sano se iskusävelin (Higher and higher), 1944
 Step lively, 1944
 Laulaen maihin (Anchors aweigh), 1945
 The House I Live In, 1945
 Kunnes pilvet väistyvät (Till clouds roll by), 1946
 Saattaapa tapahtua (It happened in Brooklyn), 1947
 Naisten rosvo (The kissing bandit), 1948
 Kellojen ihme (The miracle of the bells), 1948
 Rouva johtaja (Take me out to the ball game), 1949
 Ilo irti (On the town), 1949
 Sulhanen vastatuulessa (Double Dynamite), 1951
 Laukauksia öisellä stadionilla (Meet Danny Wilson), 1952
 Täältä ikuisuuteen (From here to eternity), 1953
 Tappaja (Suddenly), 1954
 Nuori mieleltään (Young at heart), 1954
 Elämän muukalainen (Not as a stranger), 1955
 Enkeleitä Broadwaylla (Guys and dolls), 1955
 Poikamiesansa (The tender trap), 1955
 Kultainen käsivarsi (The man with the golden arm), 1955
 Maailman ympäri 80 päivässä (Around the world in 80 days), 1956
 Skandaalihäät (High Society), 1956
 Väärinpeluri (Johnny Concho), 1956
 Meet me in Las Vegas, 1956
 Ylpeys ja intohimo (The pride and the passion), 1957
 Arpinaama/ Gangsterin kosto (The joker is wild), 1957
 Ystävämme Joey (Pal Joey), 1957

 Kiirastulessa (King go forth), 1958
 Yli kaiken ymmärryksen (Some came running), 1958
 Läpiä päässä (A hole in the head), 1959
 Liekkejä yössä (Never so few), 1959
 Can-Can (Can Can), 1960
 Ocean's eleven - kovat kaverit (Ocean's eleven), 1960
 Pepe (Pepe), 1960
 Paholainen tulee klo 4 (The devil at 4 o’clock), 1961
 Mantshurian kandidaatti (The Manchurian Candidate), 1962
 Lentäjinä vastoin tahtoaan (The road to Hong Kong), 1962
 Kolme kersanttia (Sergeants three), 1962
 Jos vuoteeni voisi kertoa (Come blow your horn), 1963
 Neljä Teksasista (Four for Texas), 1963
 Yhdestoista murha (The list of adrian messanger), 1963
 Chicagon Robin Hood (Robin and the seven Hoods), 1964
 Avioliitto jäiden kera (Marriage on the rocks), 1965
 Ainoastaan urhoolliset (None but the brave), 1965
 Kuoleman juna (Von Ryan’s express), 1965
 Hyökkäys merellä (Assault on a Queen), 1966
 Jättiläisen varjo (Cast a giant shadow), 1966
 Vehkeilijä Hollywoodissa, 1966
 Kiristäjät (The naked runner), 1967
 Tony Rome – yksityisetsivä (Tony Rome), 1967
 Etsivä J. L. (The Detective), 1968
 Mestarinuuskija (Lady in cement), 1968
 Dingus, lännen kauhu (Dirty Dingus Magee), 1970
 Ensimmäinen kuolemansynti (The first deadly sin), 1980
 Kanuunankuularalli 2 (Cannonball run 2), 1984

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 




 Ylen Elävä arkisto: Frank Sinatran tie laulajasta legendaksi 1-4 (Peter von Baghin ym. radiosarja vuodelta 1995)

Luokka:Yhdysvaltalaiset laulajat
Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Luokka:Yhdysvaltalaiset radionäyttelijät
Luokka:Hollywood Walk of Fame
Luokka:Grammy-palkinnon saajat
Luokka:Oscar-palkinnon saajat
Luokka:Golden Globe -palkinnon saajat
Luokka:Presidential Medal of Freedom
Luokka:SAG-palkinnon saajat
Luokka:Amerikanitalialaiset
Luokka:Vuonna 1915 syntyneet
Luokka:Vuonna 1998 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit