Punakärpässieni

Punakärpässieni (Amanita muscaria, aikaisemmin ”punainen kärpässieni”), usein lyhyesti kärpässieni, on myrkyllinen sieni. Se on myös Suomen yleisin myrkkysieni. Omintakeisen punavalkoisen värityksensä ansiosta se on helppo tunnistaa. Punakärpässieni on koivun ja männyn juurisieni.

Kärpässieni-nimi juontaa juurensa historiallisiin aikoihin, jolloin teollisesti valmistettuja hyönteismyrkkyjä ei ollut vielä keksitty. Kärpässienestä tehtiin hyönteismyrkkyä paloittelemalla se ja liottamalla sitä maidossa. Maito houkutteli paikalle kärpäsiä, jotka kuolivat maitoa juotuaan.

 Koko ja ulkonäkö 
pienoiskuva|vasen|Vasta noussut yksilö.
pienoiskuva|vasen|Melko nuori yksilö.
pienoiskuva|vasen|Nuoren punakärpässienen halkileikkaus, jossa näkyy suojuksen ja helttojen rakenne.
Punakärpässienen lakki on väriltään punainen ja siinä on valkoisia täpliä. Lakin väri voi vaihdella oranssin suuntaan. Täplät ovat jäänteitä suojuksesta, ja ne voivat irrota esimerkiksi sateen vaikutuksesta.

Nuori punakärpässieni on pieni, maamunan näköinen pallo, jonka päällä on valkoinen tai kellertävä suojus. Pinnan rikkomalla paljastuu kuitenkin punainen väri. Sienen kasvaessa suojus murtuu ja punainen lakki tulee esiin. Suojuksen jäänteet jäävät jalkaan kiinni: kärpässienessä näkyy siksi jalassa rengasmainen, riippuva sukka. Helttoja suojannut osa suojakerroksesta on siis kärpässienen jalassa renkaana ja lakin pintaa suojannut pilkkuina.

Punakärpässieni voi kasvaa jopa parinkymmenen sentin korkuiseksi. Sen kasvaessa lakki laajenee jopa lähes parikymmentäsenttiseksi ja muuttuu laakeaksi. Vanha kärpässieni vaalenee ja kellastuu. Punaisen kärpässienen heltasto ja jalka ovat valkoiset. Jalan tyvi paksuuntuu ja voi olla pitkäkin.

Kärpässienen malto on valkoista, mutta voi kellertää pintakelmun alla. Punakärpässieni tuoksuu heikosti. Se muistuttaa pantterikärpässientä ja ruskokärpässientä. Ne sisältävät monia samoja myrkkyjä kuin punakärpässieni; pantterikärpässienessä niitä tosin on huomattavasti suurempina pitoisuuksina. Nuoren sienen voi pallomaisen muotonsa vuoksi sekoittaa esimerkiksi tuhkeloihin.

Sienen punertavan värin antavista pigmenteistä pääaine on muskarufiini (CAS 602-39-1). Muita pigmenttejä ovat kellertävä muskaflaviini ja vähemmässä määrin purppura muskapurpuriini sekä ruskean-punertava muskarubiini.

 Levinneisyys 
Punakärpässieni esiintyy kautta pohjoisen pallonpuoliskon Britteinsaarilta Itä-Siperiaan ja Pohjois-Amerikkaan mänty-, kuusi-, koivu- ja pihtametsissä. Se on levinnyt myös eteläiselle pallonpuoliskolle, missä se tavallisesti kasvaa istutetuissa mäntymetsissä. Punakärpässieni voi muodostaa sienijuuren lukuisten eri puulajien kanssa. Uusilla alueilla se voi muodostaa symbioosin paikallisten lajien kanssa, esimerkiksi eukalyptusten kanssa Australiassa. Kärpässientä on kuitenkin lähes mahdoton viljellä. Suomessa punakärpässieni on yleinen koko maassa niin metsissä kuin pihoissa ja puistoissakin. Kärpässieniä löytää Suomessa keskikesästä eteenpäin.

 Myrkyllisyys 
pienois|Punakärpässieni alapuolelta. Kuvassa näkyy jalan tyvessä oleva tuppi.|alt=
pienois|Kokonaan auennut yksilö.|alt=

Punakärpässieni on myrkyllinen muttei kaikkein myrkyllisimpiä sieniä. Se sisältää useita myrkyllisiä ja huumaavia aineita, joista tärkeimmät ovat iboteenihappo ja erityisesti sen hajoamistuote muskimoli. Muita myrkkyaineita ovat muun muassa muskariini ja muskatsoni. Sienessä on epäilty olevan pieniä määriä atropiinia ja bufoteniinia, mutta väitteen paikkansapitävyyttä ei ole pystytty osoittamaan. Punakärpässienen syöminen vaikuttaa keskushermostoon ja psyykeen aiheuttaen myrkytysoireita ja harhoja. Se ei yleensä kuitenkaan tapa tervettä aikuista. Keskeisin aine on muskimoli, joka toimii keskushermostossa GABAA-reseptoreiden selektiivisenä agonistina. Punakärpässienen myrkyt ovat vesiliukoisia, joten sienen voi periaatteessa ryöpätä. Näin on toimittu aikoinaan Venäjällä, jossa perusteellisesti ryöpättyjä punakärpässieniä on käytetty ruokasieninä.Sienestäjän tietokirja, 4. painos, 1996, s. 160; toim. Anna-Liisa Laurila

Iboteenihapon dekarboksylaatiotuote muskimoli aiheuttaa mm. huimausta, pyörrytystä, hallusinaatioita ja sekavuutta. Oireet alkavat ½–2 tuntia syömisestä ja kestävät yleensä 8 tuntia. Muskariini ei aiheuta punakärpässienen syömisestä johtuvia vaikutuksia pienen pitoisuutensa vuoksi. Muskariini kuitenkin aiheuttaa 15–30 min kuluttua syömisestään syljenerityksen lisääntymistä, hikoilemista ja kyynelehtimistä. Suurissa määrin voi esiintyä vatsakipua, voimakasta pahoinvointia, ripulia, näön sumeutta ja hengityksen vaikeutumista. Oireet kestävät tavallisesti 2 tuntia.

Punakärpässienen myrkkyjä ja huumaavia aineita voi poistaa ryöppäämällä, jolloin sienestä tulee ei-huumaava ruokasieni.

Vahingollisia muskimolia sisältävien sienten aiheuttamia myrkytyksiä on kuvailtu ja jotkin harvat tapaukset ovat johtaneet kuolemaan. Nykyään ennuste hoidetuissa myrkytystapauksissa on hyvä. Muskimolimyrkytystä hoidetaan varhaisessa vaiheessa oksennuttamalla esim. ipecacin avulla jos muskimolia sisältävää ainetta on syöty enintään viimeisen 30 min sisällä ja henkilö on tajuissaan. Muuten voidaan käyttää suun kautta annettua aktiivihiiltä. Sienen muskariinin aiheuttamia kolinergisiä oireita voi hoitaa atropiinilla. Punakärpässienen myrkyt ovat täysin erilaisia kuin esimerkiksi valkokärpässienen, jonka aiheuttama myrkytys on tappava.

Suomessa Myrkytystietokeskuksen tiedossa on muutamia tajunnan heikkenemiseen ja tajuttomuuteen johtaneita myrkytyksiä. Punakärpässieni on yleensä ollut toiseksi yleisin sieni, jota Myrkytystietokeskukseen tulleet sienikyselyt koskevat. Vuonna 2006 punakärpässientä koskevia myrkytyskyselyjä tuli 77.

 Punakärpässieni kansanperinteessä 
Punakärpässientä on käytetty kansanlääketieteessä niveltulehdusten hoitoon esimerkiksi Venäjällä.

Lukuisat lähteet kertovat myös punakärpässienen šamanistisesta ja huumaavasta käytöstä. Ainakin Koillis-Siperian korjakit ja tšuktšit ovat käyttäneet sientä päihteenä. Saamelaisten on kerrottu juoneen sieniä syöneiden porojen virtsaa: sienen huumaavia aineita erittyy virtsaan runsaasti, mutta myrkyllisten aineiden pitoisuus on enää vähäinen. Inarin porosaamelaisten perimätiedon mukaan lapinnoidat ja rumpuakat käyttivät kärpässientä.Toivo Immanuel Itkonen, Suomen Lappalaiset vuoteen 1945. Toinen osa. WSOY. 1948. s. 344, 346-347 Intian muinaisissa pyhissä Rigveda-kirjoituksissa mainitun soma-rituaalijuoman ollaan epäilty olleen valmistettu punakärpässienestä. Kärpässientä on myös käytetty kärpäs- ja ludemyrkkynä liuottamalla sitä maitoon.  ARKive

Viikinkien on väitetty syöneen kärpässieniä saavuttaakseen taisteluissa niin sanotun berserkkitilan. Väite on kuitenkin kyseenalaistettu osin siitäkin syystä, että punakärpässienen vaikutukset ovat keskushermostoa lamaavia.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Punakärpässieni (Amanita muscaria)
 Suomen helttasienten ja tattien ekologia, levinneisyys ja uhanalaisuus
 Ruokavirasto: Punakärpässieni (Amanita muscaria)
 LuontoPortti: Amanita muscaria
 Luontonetti: Punakärpässieni (Arkistoitu versio sivustosta)
 UniProt: Taxonomy - Amanita muscaria 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Amanita muscaria 
 Mycota of Alaska: Amanita muscaria, Fly Agaric 

Luokka:Kärpässienet
Luokka:Myrkkysienet
Luokka:58.5 Levät, jäkälät, sienet, sammalet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Sienien päihdekäyttö