Tataari (termi)

Tataari () on historiallinen yleisnimitys, joka alkujaan viittasi muinaisturkkilaisiin- ja mongolilaisiin heimoihin, ja kenties tunnetuimmin Tšingis-kaanin sotureihin. Nykypäivänä sillä viitataan tiettyihin etnisiin ryhmiin, jotka käyttävät etnonyymiä tataari. Näiden kansojen nimenä se juontaa juurensa Kultaisen ordan (1242–1502) ajoille, jolloin sen asukkaita kutsuttiin tataareiksi. 

Tataarikielet kuuluvat turkkilaisten kielten kiptšakkilaiseen alaryhmään. Niiden sukulaiskieliin lukeutuu muun muassa baškiiri, kazakki, kirgiisi ja karatšai-balkaari. Tataarit ovat pääsääntöisesti uskonnoltaan sunnalaisia muslimeja. Historiallisesti tataareja sekoittui myös venäläisten kanssa ja täten monet venäläiset aateliset omaavat tataarijuuria. 

Enemmistö nykyisistä tataareista asuu Euraasian mantereella ja etenkin Venäjällä. Isoin alueellinen ryhmittymä tataareita ovat Volgan tataarit (Venäjä), ja heidän jälkeensä Krimin tataarit (Ukraina). Tataarivähemmistöjä asuu myös entisillä Neuvostoliiton alueilla sekä esimerkiksi Puolassa, Kiinassa ja Yhdysvalloissa. Myös Suomessa on oma tataariyhteisö.

Termillä on lopulta erittäin pitkä ja monimutkainen historia ja siihen liittyvä keskustelu jakaa mielipidettä edelleen. Venäjän keisarikunnassa siitä muodostui omanlainen haukkumanimitys, koska se yhdisti nimeä kantavat sen valtion "vanhoihin vihollisiin" eli mongolitataareihin. Nimitys myös ulottui lopulta muihinkin turkkilaisiin kansoihin, kuten azereihin ("Kaukasian tataarit"). Jotkut panturkkilaiset ajattelijat halusivat korvata yleisnimityksen tataari nimellä turkkilainen.

Neuvostoaikana "tataari" vakiintui Volga-Uralin turkkilaiskielisten omaksi etnonyymiksi (tatarlar). Krimin tataarit tunnetaan vielä myös tataareina, mutta yleensä aina etuliitteellä "Krimin" (qırımtatarlar).

 Historia 

 Tausta 
Alkuperäiset "tataarit" saattoivat olla turkkilaisiin kiptšak/kumaani -heimoihin kuuluneita ja kotoisin Luoteis-Kiinasta. Nimi käännettiin ensimmäisen kerran kiinalaisen Liu-Song-dynastian (v. 420–479) historiallisessa tekstissä "Sòng Shū" muotoon 大檀 Dàtán sekä 檀檀 Tántán (keskikiinaksi: daH-dan ja dan-dan). Sillä viitattiin Rouranin kaanikunnan väestöön, jotka olivat polveutuneet proto-mongolialaisesta Donghu-heimosta.Golden, Peter B. "Some Notes on the Avars and Rouran": The Steppe Lands and the World beyond Them. 2013. (s. 54-56)Songshu vol. 95. "芮芮一號大檀，又號檀檀" tr. "Ruìruì, one appellation is Dàtán, also called Tántán"Weishu vol. 103 "蠕蠕，東胡之苗裔也，姓郁久閭氏。" tr. "Rúrú, offsprings of Dōnghú, surnamed Yùjiŭlǘ"

Ensimmäinen tarkka puhtaaksikirjoitus nimestä löytyy muinaisturkkilaisella kielellä kirjoitettuna hallitsijoiden Kül Tiginin ja Bilge Qaghanin monumenteista: 𐰆𐱃𐰔⁚𐱃𐱃𐰺⁚𐰉𐰆𐰑𐰣, Otuz Tatar Bodun ('Kolmekymmentä tataaria -klaani'), 𐱃𐰸𐰔⁚𐱃𐱃𐰺, Tuquz Tatar ('Yhdeksän tataaria'). Nämä viittaavat Mongolian ylängön tataarikonfederaatioon ja todennäköisimmin proto-mongolilaisiin Shiwei-heimoihin.Ross, E. Denison; Vilhelm Thomsen (1930). "The Orkhon Inscriptions: Being a Translation of Professor Vilhelm Thomsen's Final Danish Rendering". Bulletin of the School of Oriental Studies, University of London. 5 (4, 1930): 861–876.Раднаев В. Э. (2012). Монгольское языкознание в России в 1 половине XIX в.: проблемы наследия (т. 1, ч. 1). Улан-Удэ: БНЦ СО РАН. Б. В. Базаров. p. 228. Авляев Г. О. (2002). Происхождение калмыцкого народа (2-е изд., перераб. и испр ed.). Элиста: Калм. кн. изд-во. p. 10. 

1200-luvulle tultaessa Tšingis-kaanin sotureita kutsuttiin "tataareiksi". He olivat etnisyydeltään mongoleja ja turkinsukuisia. Kultaisen Ordan aikaan (1242–1502) tataari alkoi vähitellen merkitä etenkin kyseisen valtion kiptšakkiväestöä, johon mongolijohto ja muut kansat olivat sulautuneet.Leitzinger 1996, s. 21–22

 Nykyiset tataarit 
Geneettisti Krimin-, Volgan- ja Siperian tataareilla ei pääsääntöisesti ole yhteisiä esi-isiä. He kuitenkin omaavat osittain samat "tataarilaiset" juuret ja täten ovat kielellisesti lähellä toisiaan.

 Volgan tataarit 
pienoiskuva|Tatarstanin lippu.
pienoiskuva|Volgan tataareja rukoilemassa Tatarstanin Bolgarin kaupungissa (2022).
Volga-Uralin tataarien katsotaan olevan enimmäkseen Kultaisen ordan kiptšak-turkkilaisten jälkeläisiä, mutta myös sen edeltäjän, Volgan Bulgarian kulttuuri luetaan merkittäväksi. Aihe jakaa mielipidettä edelleen, ja historiallisesti on painotettu eri väestöjen asemaa heidän etnogeneesin lähteenä.

Venäjän keisarikunnassa tataarit eivät yleensä kutsuneet itseänsä tataareiksi. Kultaisen ordan aikaan sen feodaaliylhäisö oli käyttänyt väestöstä kyseistä nimitystä, ja lopulta myös venäläiset feodaalit ja tsaarin hallinto alkoivat kutsua heitä tällä nimellä. Venäläisten käyttämänä termistä muodostui omanlainen haukkumanimitys, jolla heidät yhdistettiin "Venäjän valtion vanhoihin vihollisiin", eli mongoleihin, ja etenkin Tšingis-kaanin sotureihin. Myös länsimaisten historioitsijoiden negatiivinen kuva tataareista on sanottu vaikuttaneen asiaan. Yksittäisten tataarien haastattelujen perusteella he tunsivat alemmuuden tunnetta tataareina ja täten välttivät nimitystä, kutsuen itseään mielummin "muslimeiksi", tai kuten Kazanin kaanikunnan aikaan, "kazanilainen".Leitzinger, Antero: Mishäärit – Suomen vanha islamilainen yhteisö. Kirja-Leitzinger, 1996. . (s. 15-25, 41, 261)

Tataari-etnonyymin tunnetuimpia puolestapuhujia oli historioitsija-teologi Šihabetdin Mardžani (1818–1889). Mardžanin mukaan Volga-Uralin muslimit ovat yhtä lailla "tataareja" kuin Kultaisen ordan väestö; vaikka se asetettiin heidän nimeksi ulkopuolisten toimesta ja sisälsi negatiivisen konnotaation Venäjällä, sitä pitäisi siitä huolimatta käyttää ylpeästi. Myös venäläinen historioitsija, neo-eurasianismin edustaja Lev Gumiljov kutsui tataaria "ylpeäksi etnonyymiksi, jota ei pitäisi hävetä". Monet kuitenkin kokivat sopivammaksi tunnistautua bolgaareina ja täten vaalia Volgan Bulgarian islamilaista historiaa.

Neuvostoliiton alkuvuosina "tataristiset" historioitsijat edistivät omaa näkemystään ja painottivat Kultaisen ordan merkittävyyttä heidän kansan muodostumisessa. 1930-luvulta alkaen näitä näkemyksiä alettiin sensuroimaan, sillä kollektiivinen "Neuvosto-identiteetti" ei sopinut yhteen ordan tataareja ylistävien kirjoitusten ja Kazanin kaanikunnan valloituksen (1552) traagisuuden alleviivaamisen kanssa. Neuvostohistorioitsijat täten alkoivat luomaan uutta historiallista kuvaa, jossa Kazanin valloituksen lopputulos nähtiin lopulta sen väestöä ja venäläisiä yhdistävänä tekijänä "ulkopuolisia vihollisia" vastaan. Neuvostotataareilla ei kokonaisuudessaan soveltunut olla yhteyttä ordan tataareihin. Tunnetuimpia näistä historioitsijoista oli Alfred Halikov, joka painotti Volgan Bulgarian merkitystä tataarien etnogeneesissä.

Kaikessa ristiriitaisuudessaan vuonna 1920 perustetun Tataarien ASNT:n (nyk. Tatarstan) nimi pysyi sellaisenaan ja heidät tunnettiin väestölaskennassa tataareina. Sekaannusta loi myös se, että Venäjän keisarikunnasta alkaen monia muitakin maan turkkilaisia kansoja alettiin kutsua "tataareiksi". Esimerkkinä tästä muun muassa azerit, jotka tunnettiin "Kaukasian tataareina". Nykypäivänä vain hyvin pieni vähemmistö volgalaisista hylkää ordan tataarijuuret.  Volgan Bulgaria mielletään kuitenkin edelleen osaksi heidän kansallista historiaa; esimerkiksi sen väestön islamin omaksumista juhlitaan Bolgarin kaupungissa vuosittain.

 Turkkilaisuus 
Jo 1700–1800-luvuilla julkaistiin teoksia, mitkä pohtivat eri hallintojen alaisena elävien turkkilaisten väestöjen asemaa. Vuonna 1832 englantilainen kielitieteilijä Arthur Lumley Davids kirjoitti, että turkkilaisia kansoja pitäisi yksinkertaisesti kutsua turkkilaisiksi, eikä tataareiksi. Tultaessa 1900–luvulle, aiheesta tuli entistä enemmän ajankohtaista. Merkittävänä teoksena pidetään krimintataarilaisen intellektuellin İsmail Gasprinskin sanomalehteä Tercüman, joka esitti kaikkien turkkilaisten kansojen kuuluvan "samaan perheeseen". Tämä liikehdintä tunnetaan lopulta panturkkilaisuuden nimellä.

Tataarit ovat turkkilaiskielisiä, ja täten heistä käytetään nykypäivänä myös nimitystä kuten Tatar Türkleri. Keskiaikaisissa islamilaisissa lähteissä mongolitataareista käytetään ajoittain tataarin synonyyminä turkkilainen (Turk). Bysanttilaisissa lähteissä puolestaan Kasaarien kaanikuntaa kutsutaan "Turkiksi" (Τουρκία, Tourkia). Tšingis-kaanin jälkeläinen, Abū'l-Ghāzī Bahadur kirjoitti 1600-luvulla tšagatain kielisen etnografisen tutkielman Šajara-i Tarākima (شجرهٔ تراکمه, "Turkmenistanin sukututkimus), joka esittää, että Tšingis-kaani olisi Jafetin pojan "Turkin" jälkeläinen. Osmanilainen historioitsija Mustafa Ali muun muassa esitti, että mongoleilla ja turkkilaisilla olisi sama alkuperä; "Osmanien dynastia ei ole erillinen mongolitataarien heimoista". 

Vuonna 1923 perustetulle Turkin tasavallalle kyseinen historiallinen nimitys jäi pysyvästi. Turkki lopulta toimi omanlaisena "turkkilaisen identiteetin kiinnekohtana" ja Volga-Uralin turkkilaiskielisiä muslimeja päätyi muuttamaan sinne. Sama ilmiö oli myös Suomen tataariyhteisön keskuudessa, jotka 1900-luvulla tunnistautuivat "turkkilaisina".  Tunnettuja Turkin tataareja ja baškiireja olivat muun muassa Reşit Rahmeti Arat ja Abdülkadir İnan. Arat oli "uranuurtaja vertailevan turkologian tutkimuksen perustamisessa Turkissa; hän tunsi parhaiten Turkin historialliset murteet ja nykypäivän murteet". İnan toimi Turkin kieliliiton pääasiantuntijana ja Mustafa Kemal nimitti hänet professoriksi.

 Alaryhmät 
Volga-Uralin tataarien kaksi pääryhmää ovat kazanilaiset (enemmistö) ja misäärit. Suomen tataariyhteisö polveutuu jälkimmäisistä. Tulkinnasta riippuen, muihin alaryhmiin voidaan luetella krjašenit (kristityt tataarit), teptjaarit, nagaibakit, Kasimovin tataarit, Astrahanin tataarit.

Kazanintataarit ja misääritataarit ovat käytännössä samaa kansaa, joiden merkittävin eroavaisuus on puhutun kielen murre. Perinteisesti kuitenkin katsotaan, että nämä omaavat ainakin osittain hieman toisistaan eroavan historian. Siinä missä kazanilaiset muodostivat Kazanin kaanikunnan (1438–1552), misäärit muodostivat Moskovan suuriruhtinaskuntaan liitetyn Kasimin kaanikunnan (1450–1681). Misäärien murre on "uskollisen lähellä" muinaista kiptšak-kieltä ja kazanilaisilla oletettavasti on enemmän bolgaarivaikutusta.

 Krimin tataarit 
pienoiskuva|Krimintataarien lippu.
pienoiskuva|Krimintataareja 2017.
Krimin tataarien monimutkainen etnogeneesi alkoi kun Krimille 1000-luvulla ilmestyneet kumaanit yhdistyi sen muihin kansoihin. Näihin lukeutuu muun muassa kreikkalaiset, italialaiset, armenialaiset, gootit, ja sarmaanit. 1400-luvun loppuun mennessä oli paljolti muotoutunut perusta itsenäiselle etniselle ryhmälle; islamin usko ja kiptšak-kumaanilainen kieli. Krimiläisten esi-isiä kuului Kultaiseen ordaan kunnes perustettiin Krimin kaanikunta (1449–1783).Очерки истории и культуры крымских татар. / Под. ред. Э. Чубарова. — Симферополь, Крымучпедгиз, 2005.А. И. Айбабин Этническая история ранневизантийского Крыма. Симферополь. Дар. 1999Мухамедьяров Ш. Ф. Введение в этническую историю Крыма. // Тюркские народы Крыма: Караимы. Крымские татары. Крымчаки. — Moscow: Наука. 2003.

Krimin tataarit myöskin tunnettiin tataareina Venäjän keisarikunnassa. 1900-luvulla vaikuttaneet krimiläiset historioitsijat kuten Halil İnalcık ja İlber Ortaylı välttivät volgalaisten tavoin termiä kokien sen luoden yhteyden mongolien tataarikonfederaatioon. He tunnistivat kansansa "krimiläisinä" tai "kumaaneina", viitaten ennen mongoli-invaasiota Pontiselle arolle asettuneisiin kumaani-kiptšakki -heimoihin.Jeffrey E. Cole: Ethnic Groups of Europe, s. 84–87. ABC-CLIO, 2011. 

İsmail Gaspıralı (Gasprinski; 1851–1914) oli maineikas krimitataari-intellektuelli, jonka ponnistelut loivat perustan muslimikulttuurin modernisoinnille (jadidismi) ja Krimin tataarien kansallisen identiteetin syntymiselle. Hänen vuosina 1883–1914 julkaisema kaksikielinen sanomalehti Terciman-Perevodchik toimi opetusvälineenä, jonka kautta kansallistietoisuus ja moderni ajattelu syntyi koko Venäjän valtakunnan turkinkielisessä väestössä.

Volgantataari ja krimintataari ovat kaksi eri kieltä, mutta kuuluvat molemmat turkkilaisten kielten kiptšakkilaisiin kieliin.

 Siperian tataarit 
Kolmas alueellinen pääryhmä tataareja ovat Siperian tataarit eli sipiirit. Vuonna 2010 Siperiassa laskettiin olevan 500 000 "tataaria", mutta heidän koostuessa myös sinne muuttaneista Volgan tataareista sekä muista turkkilaisista on epäselvää kuinka suuri osa näistä on alkuperäisiä sipiirejä.

Sipiirien katsotaan olevan Siperian kaanikunnan jälkeläisiä. Maantieteellisesti Siperian tataarit on jaettu kolmeen pääryhmään. Siperian tataarien kieltä on pidetty kolmantena tataarimurteena, mutta myös erillisenä kielenä. Siperian tataarit muodosti osittain turkkilaiset ja mongolit, lähinnä kuitenkin eri siperialaiset heimot.Bennigsen, Alexandre; Wimbush, S. Enders (1986). "The Siberian Tatars". Muslims of the Soviet Empire : A Guide. Bloomington, Indiana University Press. s. 231–232. Levinson, David (1996). Encyclopedia of World Cultures. G.K. Hall. s. 340.  

Nafigulla Aširov, sipiiritaustainen mufti toteaa: "Kultaisen ordan romahtamisen jälkeen osa tataarikansasta kehittyi pitkään eristyksissä toisistaan. Meillä kuitenkin on yhteinen suuri historia, jonka muistamme, ja jota kunnioitamme. On paljon ihmisiä, jotka haluaisivat pilata tämän historian jakamalla meidät moniin eri heimoihin ja kansoihin, vain koska käytämme eri murteita. Minä itse olen siperiantataari, kyllä, mutta ennen kaikkea, olen tataari!".

 Termi Euroopassa 
vasen|pienoiskuva|"Tartarian" kartta ja sen kuvaus. (Giovanni Botero, 1599).
Mantšurian, Siperian ja Keski-Aasian tuntemus Euroopassa ennen 1700-lukua oli rajallista. Koko alue tunnettiin yksinkertaisesti nimellä "Tartaria", ja sen asukkaat "tataareina". Varhaismodernina aikana maantieteen ymmärryksen lisääntyessä eurooppalaiset alkoivat jakaa alueen osiin etuliitteillä, jotka tarkoittivat hallitsevan vallan nimeä tai maantieteellistä sijaintia. Siperia oli siis "Suuri Tartaari" tai "Venäjän Tartaari", Krimin kaanikunta oli "Pikku Tartaari", Mantšuria "Kiinan Tartaari" ja Länsi-Keski-Aasia (ennen Venäjän Keski-Aasiata) tunnettiin "itsenäisenä Tartaarina". Kuitenkin 1700-luvulla, suurelta osin katolisten lähetystyökirjoitusten vaikutuksesta, sana "tataari" alkoi viitata mantšuihin ja heidän hallitsemiinsa maihin "tartaarina".Elliott, Mark C. (August 2000). "The Limits of Tartary: Manchuria in Imperial and National Geographies". The Journal of Asian Studies. s. 603–646.Vermeulen, Han F. (2018). Before Boas: The Genesis of Ethnography and Ethnology in the German Enlightenment. Albany, NY: University of Nebraska.Sela, Ron (April 2016). "Svetlana Gorshenina. L'invention de l'Asie centrale: Histoire du concept de la Tartarie a' l'Eurasie. (Rayon histoire de la librairie Droz, no. 4.) Geneva: Droz, 2014. s. 702". American Historical Review: 542–543.Dong, Shaoxin (2020). "The Tartars in European Missionary Writings of the Seventeenth Century". In Weststeijn, Thijs (ed.). Foreign Devils and Philosophers Cultural Encounters between the Chinese, the Dutch, and Other Europeans, 1590–1800. Leiden: Brill. s. 82–103. 

Eurooppalaiset mielipiteet alueesta olivat usein negatiivisia ja heijastivat tältä alueelta peräisin olevien mongolien hyökkäysten perintöä. Termi syntyi Mongoli-imperiumin levittämän laajan tuhon jälkeen. Ylimääräisen "r":n lisääminen "tatariin" (Tartar) viittasi Tartarokseen, kreikkalaisen mytologian helvetin kaltaiseen maailmaan. 1700-luvulla valistusajan kirjailijoiden käsitykset Siperiasta tai Tartariasta ja sen asukkaista "barbaareina" sidottiin nykyaikaisiin käsityksiin sivistyksestä, villyydestä ja rasismista.Wolff, Larry (September 2006). "The Global Perspective of Enlightened Travelers: Philosophic Geography from Siberia to the Pacific Ocean". European Review of History. s. 437–453.

 Kirjoituksia tataareista 
 "Tataarit eivät koskaan pyydä armoa ja jos heillä ei ole muita aseita, he puolustavat itseään kynsillään ja hampaillaan viimeiseen hengenvetoonsa asti". - Blaise de Vigenère, ranskalainen diplomaatti (1523–1596).
 "Tataarit miehittävät hyvin laajoja ja autioita alueita aina Kiinaan-, itäisen valtameren loistoisimpaan osavaltioon saakka". - Paolo Giovio, italialainen tiedemies (1483–1552)
 "Tataarisoturit ovat erittäin rohkeita. Heidän joukossaan on monia, jotka eivät sotilastaisteluissa arvosta elämää, eivät pelkää vaaraa, vaan ryntäävät eteenpäin ja lyövät epäröimättä vihollisiaan, niin että aratkin innostuvat ja muuttuvat rohkeiksi miehiksi. Heidän lempinimensä ["talubagater"] vaikuttaa minusta erittäin sopivalta, koska en voi kuvitella rohkeaa henkilöä, joka ei olisi hullu. Eikö sinun mielestäsi ole hullua, kun uskaltaa taistella neljää vastaan? Eikö ole hullua, kun joku yhdellä veitsellä on valmis taistelemaan useiden kanssa ja jopa miekkain aseistettuna?" - Josaphat Barbaro, venetsialainen diplomaatti (1254–1324).

 Tataariryhmät 
 Volgan tataarit (misäärit, Suomen tataarit, Krjašenit, teptjaarit, Kasimovin tataarit, Astrakhanin tataarit)
 Krimin tataarit (tat-heimo, yalıboylu-heimo, noğay-heimo)
 Siperian tataarit (Siperian buharalaiset)
 Liettuan tataarit
 Tulvan tataarit ja baškiirit
 Kiinan tataarit
 Nagaibakit (voivat lukeutua myös volgalaisiin)
Myös Yhdysvalloista löytyy tataariyhteisö. Se muodostui tataareista, jotka muuttivat sinne Kiinasta, Japanista, Koreasta ja Turkista. He perustivat Kaliforniassa vuonna 1960 yhdistyksen ”The American Turko-Tatar Association”.

 Entisiä tataariryhmiä 
Venäjän keisarikunnan aikaan oli myös muita turkkilaisia kansoja, jotka oltiin nimetty "tataareiksi", mutta he eivät pääsääntöisesti kyseistä nimeä nykypäivänä käytä. Näihin kuului muun muassa nogaitataarit (nogait), altaintataarit (altailaiset) sekä Kaukasian tataarit / vuoristolaistataarit (azerit, karatšait ja balkaarit).Милли-мәдәни мирасыбыз: Томск өлкәсе татарлары. – Казан, 2016. – 432 б. – (Фәнни экспедицияләр хәзинә сен­нән; ундүртенче китап).

 Tunnettuja tataareja 
Tunnetut suomentataarit ovat lueteltu erikseen omassa artikkelissaan. Tässä luettelossa on enimmäkseen Volgan tataareja.

 Vadim Abdrašitov, elokuvaohjaaja
Dajan Ahmet, näyttelijä, teatteriohjaaja
Ildus Ahmetzjanov, näyttelijä
Fatixa Aitova, filantropisti, opettajaХайретдинов, Д. З. (2009). Ислам на Урале: энциклопедический словарь (in Russian). p. 30
Yusuf Akçura, poliitikko, kirjailijaYusuf Akçura: Three Types Of Policy, s. 218–2226. Central European University Press, 1904. .
 Abdulla Aliş, runoilija, näytelmäkirjailija"Абдулла Алиш" Tatar Encyclopaedia (in Tatar). Kazan: The Republic of Tatarstan Academy of Sciences. Institution of the Tatar Encyclopaedia. 2002.
 Alsou, poplaulaja
 Reşit Rahmeti Arat, filologi, professori, dosentti, kirjailija, julkaisija
 Sadri Maksudi Arsal, poliitikko, Idel-Uralin presidenttiMuazzez Baibulat: Tampereen Islamilainen Seurakunta: juuret ja historia, s. 107. Tampere: Suomen Itämainen Seura, 2004. .
 Sitdíq Aydarov, näyttelijä, laulajaТеатральная энциклопедия. Том 1 / Глав. ред. С. С. Мокульский — М.: Советская энциклопедия, 1961
 Ğälimcan Barudi, teologi, imaami, mufti, opettaja, julkaisija
 Marat Bašarov, näyttelijä
 Abdullah Battal-Taymas, kirjailija, toimittaja, opettajaBaibulat 2004, s. 92, 105.
 Rabit Batulla, kirjailija, teatteriohjaaja
 Simeon Bekbulatovitš, valtiomies, Venäjän kaani
 Xäydär Bigiçev, laulajaМин сине ничек яраттым. Казан: «Ак Барс», 2004
 Musa Bigiev, teologiBaibulat 2004, s. 94
 Zinetula Biljaletdinov, jääkiekkovalmentaja
 Gölsem Bolğarskaya, näyttelijä
 Fäwziyä Bäyrämova, poliitikko, aktivisti
 Saadet Çağatay, turkologi, professori, kirjailijaMuazzez Baibulat: Tampereen Islamilainen Seurakunta: juuret ja historia, s. 101. Tampere: Suomen Itämainen Seura, 2004. .
 Näcip Cihanov, säveltäjäSlonimsky, Nicolas (1978). "Zhiganov, Nazib". Baker's Biographical dictionary of musicians (6th ed.). New York: Schirmer Books. p. 1944. 
 Musa Cälil, runoilijaМуса Җәлил". Tatar Encyclopaedia (in Tatar). Kazan: The Republic of Tatarstan Academy of Sciences. Institution of the Tatar Encyclopaedia. 2002.
 Emil Cäläletdinov, laulajaТатарский энциклопедический словарь. — Казань: Институт Татарской энциклопедии АН РТ, 1998.
 Rinat Dasajev, jalkapalloilija
 Rinat Fahretdinov, vapaaottelija
 Husain Faizhanov, historioitsija, filologi, opettaja
 Ildar Fatkullin, mäkihyppääjä
 Lotfulla Fättaxov, taidemaalari
 Rizaetdin Fäxretdin, tutkija, johtaja, julkaisijaMahmud Tahir: Rizaeddin Fahreddin, in: Central Asian Survey (1989, Volume 8), p. 111-115.
 Mirxäydär Fäyzi, näytelmäkirjailijaБу торак урыны 1905 елда оеша. 1963 елда таралып бетә. Утарның икенче исеме — Мостафа, управляющий исеменнән килә. Әхмәт-бай Хөсәенов бу җирне сатып алып, аңа утар оештыру бурычын куя. Бу утар тирәсенә Урал суы аръягы казак даласыннан арзан бәягә сатып алынган ат-елкы малы кайтарылып, көтүлекләрдә симертелеп, суемга һәм сатуга хәзерләнә торган булган.
 Emil Galimov, jääkiekkoilija
 Aida Garifullina, oopperalaulaja
 İsmail Gaspıralı, toimittaja, kirjailija, panturkkilaisuuden edistäjä
 Ildar Gilmutdinov, poliitikko
 Säxipcamal Ğizzätullina-Volzhskaja, teatterinäyttelijätär- ja ohjaajaMaria Pettersson: Historian jännät naiset, s. 156–159. Atena, 2020. .
 Sofija Gubaidulina, säveltäjä
 Qol Ğäli, runoilijaКол Гали". Tatar Encyclopaedia (in Tatar). Kazan: The Republic of Tatarstan Academy of Sciences. Institution of the Tatar Encyclopaedia. 2002
 Talgat Galiullin, kirjailija, professori
 Rawil Ğaynetdin, muftiФилатов С. Б. Духовное управление мусульман Европейской части России (Думер) и Духовное управление мусульман Азиатской части России (Думачр) // Современная религиозная жизнь России. Опыт систематического описания / Отв. ред. М. Бурдо, С. Б. Филатов.  М. : Логос, 2005.  Т. III.  С. 91–103.  464 с.  2000 экз. .
 Gabdeldžabbar Kandalyi, runoilija
 İsmäğil Ğäynetdinov, arkkitehti, professoriАйдаров С. С. Исмагил Галеевич Гайнутдинов. — Казань, 1972.
 Damir Hairetdinov, historioitsija, etnologi
 Alfred Halikov, historioitsija, arkeologi
 Hakimdžan Halikov, lastenrunoilija
 Tšulpan Hamatova
 Ilmir Hazetdinov, mäkihyppääjä
 Muhametžan Husainov, Venäjän ensimmäinen mufti
 Marat Husnullin, poliitikko
 Ğälimcan İbrahimov, kirjailijaBolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 9, s. 621. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1972.
 Mönäwär İbrahimov, tiedemies
 Alimcan Idris, islamin uskon teologi, opettajaMuazzez Baibulat: Tampereen Islamilainen Seurakunta: juuret ja historia, s. 97. Tampere: Suomen Itämainen Seura, 2004. .
 Saniye İffet, näytelmäkirjailija, runoilija, opettajaГаффарова Ф.Ю. Татар мөһаҗирләре.  Казан: «Фән» нәшрияты, 2004.  88 б.
 Rafail Iljasov, laulaja 
 Ayaz İshaki, kirjailija, toimittaja, aktivistiMuazzez Baibulat: Tampereen Islamilainen Seurakunta: Juuret ja Historia, s. 100. Tampere: Suomen Itämainen Seura, 2004. .
 Ramilja Iskander, näyttelijätär, malli
 Xälimä Iskändärova, teatteri- ja elokuvanäyttelijäИльтани Илялова. Г. Камал театры актерлары (библиографик белешмәлек). Казан: ТКН, 1996 (рус телендә: 2005). 
 Damir Islamov, yliluutnantti
 Äxmät İsxaq, runoilija, kääntäjä, toimittajaGanieva, R. K.; Sabirzyanov, G. S. (2011). "Ісхак Ахмет" [İsxaq Äxmät]. Енциклопедія Сучасної України [Encyclopedia of Modern Ukraine] (in Ukrainian). Vol. 11. Kyiv, Ukraine: Інститут енциклопедичних досліджень НАН України. 
 Näqi İsänbät, kirjailija, kielitieteilijäМәшһүр татар галимнәре. Казан:Татарстан китап нәшрияты, 2011.
 Marat Izmailov, jalkapalloilija
 Ildar Jagafarov, elokuvaohjaaja
 Guzel Jahina, kirjailija
 Nail Jakupov, jääkiekkoilija

 Jamala, laulaja
 Gaisa Jenikejev, poliitikko, opettaja, etnografiЕникеев Гайса Хамидуллович (in Russian) // Государственная дума Российской империи: 1906—1917 / Б. Ю. Иванов, А. А. Комзолова, И. С. Ряховская. — Москва: Росспэн, 2008. — P. 184—185. — 735 p. — .
 Rašid Kalimullin, säveltäjä
 Galiasgar Kamal, kirjailijaBolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 11, s. 241. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1973
 Dmitri Karbyšev, upseeri, kenraali
 Gabdennasyr Kursavi, imaami, teologi, valistaja
 Kamil Kärimov, kirjailija, journalisti
 Robert Miñnullin, runoilija
 Tufan Miñnullin, näytelmäkirjailija
 Kamil Motıyği, kirjailija, toimittaja, laulaja
 Farid Muhametšin, poliitikko
 Saida Muhametzjanova, laulaja
 Alija Mustafina, telinevoimistelija
 Möxämmät-Ämin, Kazanin kaanikunnan kaaniИлюшин Б. А. Мухаммед-Эмин — «царь» казанский: биографический очерк // Казань: Институт истории им. Ш. Марджани АН РТ, 2019—168 с., 10 с. ил.
 Elvira Nabiullina, poliitikko
 İlbaris Nadirov, folkloristi, tutkijaТатарский энциклопедический словарь. - Казань: Институт Татарской энциклопедии АН РТ, 1998 - 703 с., илл
 Kavi Nadžmi, kirjailija
 Qayum Nasıyri, tiedemies, etnografi, kirjailijaКаюм Насыри. Избранные произведения. Казань. Татарское книжное издательство, 1977 и её татарский вариант тат. Q.Nasıri. Qazan, Tatarstan kitap nərşiyatı, 1977 (К. Насыйри. Казан, Татарстан китап нəшрияты, 1977.) 
 Rašid Nežmetdinov, shakinpelaaja
 Cemile Nisametdin, muusikko, näyttelijä, taiteilija
 Rudolf Nurejev, balettitanssijaPhy-Olsen, Allene (toim. Gorman, Robert F.): ”Rudolf Nureyev”, Great Lives from History: The 20th Century 1901–2000, s. 3001–3004. Salem Press, 2008. .
 Rašid Nurgalijev, poliitikko
 Alimžan Orlov, historijoitsija
 Xämit Qolmämät, näyttelijä
 Ğädel Qutuy, kirjailija
 Sara Sadıyqova, laulaja, näyttelijä, säveltäjäСара Садыйкова. Tatar Encyclopaedia (in Tatar). Kazan: The Republic of Tatarstan Academy of Sciences. Institution of the Tatar Encyclopaedia. 2002.
 Marat Safin, tennispelaajaCollins B. The Bud Collins History of Tennis (англ.): An Authoritative Encyclopedia and Record Book — 2 — NYC: New Chapter Press, 2010. — P. 671. — 
 Timur Safin, florettimiekkailija
 Fändäs Safiullin, poliitikko
 Luara Şakircanova, teatteriohjaaja, näyttelijä, käsikirjoittajaШакирҗанова Луара Галимҗан кызы (Зөһрә Шакирҗан) — Шакирзянова Луара Галимзяновна (Зухра Шакирзян) // Галиәсгар Камал исемендәге татар дәүләт академия театры. Йөз ел: ике томда — Татарский государственный академический театр имени Галиасгара Камала. Сто лет: в двух томах / авт.-төз.: Л. Г. Шакирҗан, Г. Ф. Гыйматова. — Казан: Заман, Татарстан китап нәшрияты, 2009. — Т. 2. — С. 155. — 368 с. — . — .
 İlham Şakirov, laulajaФахрутдинов Р. Шакиров Ильгам Гильмутдинович // Народные артисты: Очерки. Kazan. 1980. səh. 585—588.
 Emine Sartlan, teosofi, vapaamuurariЯмаева Л. А. Мусульманский либерализм начала XX века как общественно-политическое движение. Уфа, Гилем, 2002, с. 209—210
 Farid Seiful-Muljukov, toimittaja
 Salix Səydəşev, säveltäjä, orkesterinjohtaja
 Irina Shayk, malli
 Mirsaid Sultan-Galijev, bolševikkijohtajaDavletšin, Tamurbek: Sovetski Tatarstan: teorija i praktika leninskoi natsionalnoi politiki, s. 133–134. London: Our Word Publishers, 1974.
 Borhan Şähidi, kiinantataarilainen poliitikkoJames A. Millward (2007). Eurasian Crossroads: A History of Xinjiang. Columbia University Press. s. 174. 
 Kamil Sämiğullin, Tatarstanin tasavallan mufti 
 Säxibgäräy Säyetğäliev, poliitikko, vallankumouksellinenСаид-Галиев Сахиб-Гарей // Большая советская энциклопедия: [в 30 т.] / под ред. А. М. Прохорова — 3-е изд.  М.: Советская энциклопедия, 1969.
 Tälğat Tacetdin, Sheikki al-Islam
 Hadi Taqtaş, runoilija
 Kärim Tinçurin, näytelmäkirjailija, näyttelijä, ohjaaja
 Firdus Tjamajev, laulaja
 Refat Tšubarov, poliitikko
 Abdulla Tukay, kansallisrunoilijaMuazzez Baibulat: Tampereen Islamilainen Seurakunta: juuret ja historia, s. 173. nimen muoto suomentataarilaisittain. Tampere: Suomen Itämainen Seura, 2004. .
 Baqıy Urmançe, maalaaja, kuvanveistäjä
 Əmirxan Yeniki, kirjailija, runoilija
 Färit Yärullin, säveltäjä{{Verkkoviite|osoite= https://www.belcanto.ru/yarullin.html |nimeke=Фарид Загидуллович Яруллин |viitattu=18.4.2022}|kieli =  }
 Röstäm Yäxin, säveltäjä
 Zemfira, laulajaАлексеев А. Кто есть кто в российской рок-музыке. — М.: АСТ: Астрель, 2009. — С. 183—186. — 4000 экз.  (АСТ).  (Астрель).  (Харвест)
 Eduard Vafin, virkamies
 Mullanur Vahitov, vallankumouksellinen
 Razil Valejev, runoilija, valtiomies
 Kamila Valijeva, taitoluistelija
 Räşit Wahapov, laulaja
 Ali Woronovicz, puolantataari-imaami, julkaisija
 Zölfät Xäkim, muusikko, säveltäjä, kirjailija
 Fatix Xösni, kirjailijaТатарский энциклопедический словарь» Казань, Институт Татарской энциклопедии АН РТ, 1999
 Rifat Žemaletdinov, jalkapalloilija
 Sadıyq Äbelxanov, tykkimies, kersanttiАбельха́нов Садык // Герои Советского Союза: Краткий биографический словарь / Пред. ред. коллегии И. Н. Шкадов.  М. : Воениздат, 1987.  Т. 1 /Абаев  Любичев/.  С. 18.  911 с.  100 000 экз.  ISBN отс., Рег. № в РКП 87-95382.
 Fatix Ämirxan, kirjailija, toimittaja, julkaisija"Fatix Ämirxan/Фатих Әмирхан". Tatar Encyclopaedia (in Tatar). Kazan: The Republic of Tatarstan Academy of Sciences. Institution of the Tatar Encyclopaedia. 2002.
 Marat Äxmätov, viulisti
 Ğabdelxäy Äxätov, kielitieteilijäTatar Encyclopedia, Vol 1: article "Gabdulkhay Huramovich Akhatov" - "Institute of Tatar Encyclopedia", Kazan, 2002

 Katso myös 
 Suomen tataarit
 Volgan tataarit
 Volgan Bulgaria
 Wäisi
 Baškiirit
 Turkkilaiset kansat
 Tatariansalmi
 Tatarstan
 Idel-Ural
 Venäjän muslimien liitto
 Tattari (ihminen)
 Tartaria

Lähteet
 Baibulat, Muazzez: Tampereen Islamilainen Seurakunta: juuret ja historia. Tampere: Tampereen islamilainen seurakunta, 2004. .
 Bedretdin, Kadriye: Kirjoituksia Suomen Tataareista. Tampere: Suomen Itämainen Seura, 2011. .

 Halikov, A. H. 1991: Tataarit, keitä te olette? Suomeksi tekijän täydentämänä toimittaneet Ymär Daher ja Lauri Kotiniemi. Abdulla Tukain Kulttuuriseura r.y.
 Leitzinger, Antero: Mishäärit - Suomen vanha islamilainen yhteisö. Kirja-Leitzinger, 1996. .

 Viitteet 

Aiheesta muualla

 Tataari-nimen ongelmallisuus 
 Tatar.Net , laaja tietokanta ja linkkikokoelma
 Historioitsija Damir Ishakov puhuu tataareista 
 Bulat Rahimzjanov: "Moskova ja tataarimaailma". Jevrazija, 2016. . (Nettiversio)
 To Be a Tatar or a Turk? Competing Identities in the Muslim Turkic World (Late 19th-Early 20th Centuries)

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit