Aulis Rytkönen

Taavi Aulis Rytkönen (5. tammikuuta 1929 Karttula – 16. huhtikuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija. Hän oli Suomen ensimmäinen ulkomailla ammatikseen pelannut jalkapalloilija. ()

Rytkönen aloitti uransa aikuisten joukkueissa vuonna 1945 KuPSin paidassa. Hän edusti seuraa aina vuoteen 1952 asti, jolloin hän siirtyi ammattilaiseksi Toulouseen. Rytkönen edusti Toulousea kahdeksan kautta ja voitti seurassa Ranskan cupin. Vuonna 1960 hän teki paluun Suomeen ja siirtyi HJK:n pelaajavalmentajaksi. Kauden 1966 jälkeen Rytkönen lopetti aktiiviuransa ja toimi sen jälkeen HJK:n, HJK:n naisten, Suomen jalkapallomaajoukkueen ja Tikkurilan Palloseuran päävalmentajana.

Rytkösen kunniaksi pelattiin juhlaottelu vuonna 2009 Helsingissä. Ottelussa olivat vastakkain HJK:n ja KuPS:n entiset huippupelaajat. Peli päättyi 2–2-tasapeliin.

 Pelaajaura 
 Jalkapallouran aloitus 
Rytkösen ollessa kuusivuotias perhe muutti Syvänniemeltä Kuopioon.Alaja s. 25 Siellä perhe asui Mölymäessä, jossa hän pelasi kavereidensa kanssa jalkapalloa.Alaja s. 32 Toden teolla Rytkönen innostui jalkapallosta saatuaan joululahjaksi nahkaisen jalkapallon. Sitä käytettiin paljon, sillä monilla perheillä ei ollut varaa ostaa lapsilleen omia jalkapalloja. Rytkönen pelasi jalkapalloa kavereidensa kanssa talvella lumihangessa ja iltaisin Kuopion keskuskentällä. Lisäksi hän harjoitteli paljon tekniikkaa, ja sanoikin olleensa koko kaupunginosan innokkain harjoittelija.Alaja s. 39–40

12-vuotiaana Rytkönen liittyi Kuopion Työväen Urheilijoihin, jossa hän harrasti monipuolisesti eri urheilulajeja. Hänen isänsä ei kuitenkaan pitänyt jalkapalloa soveliaana lajina pojalleen, ja viimeinen niitti oli KTU:n 0–9-tappio KTP:lle TUL Cupissa vuonna 1942.Alaja s. 42 Rytkönen jatkoi kuitenkin sinnikkäästi jalkapallon pelaamista ja halusi 16-vuotiaana vaihtaa seuransa Kuopion Palloseuraan, jossa pelasivat useimmat Mölymäen pelaajat. Hänen isänsä ei pitänyt tästäkään, vaikka tällöin Rytkönen olisi saanut parempaa valmennusta. Lopulta äiti suostui seurasiirtoon, minkä jälkeen myös isä taipui.Alaja s. 53–54

 Siirtyminen Kuopion Palloseuraan 
 Suoraan edustusjoukkueeseen 
Siirryttyään Palloseuraan hän nousi myös edustusjoukkueeseen, jonka valmentaja oli Aaro Heikkinen. Ennen Rytkösen tuloa Heikkinen oli toiminut seuran juniorijoukkueissa, jotka olivat hänen jäljiltään huipputasolla. Tämä näkyi myös Rytkösen tultua, sillä hän voitti seurassa A-nuorten piirinmestaruuden. Rytkönen ja Heikkinen kävivät läpi paljon yksilöllistä valmennusta, jonka avulla Heikkinen jalosti Rytkösen jo hyvää tekniikkaa.Alaja s. 55

Rytkönen esiintyi ensimmäisen kerran edustusjoukkueessa elokuussa 1945 pelatussa piirisarjan ottelussa Kuopion Pallotovereita vastaan. Hän teki kaksi maalia, mutta KPT voitti ottelun 3–2.Alaja s. 256 Ensimmäisessä Palloliiton alaisessa pelissään hän debytoi neljä päivää myöhemmin Suomensarjan ottelussa Porin Palloilijoita vastaan. KuPSin voittoon päättynyt ottelu sujui Rytkösen mukaan häneltä hyvin, vaikka hän olikin heiveröinen. Kauden aikana hän onnistui tekemään kolme maalia, ja kauden päätteeksi seura varmisti sarjapaikkansa voittamalla ratkaisuottelussa Pallo-Pojat maalein 7–0.

pienoiskuva|KuPSin joukkue vuonna 1947.
Kaudella 1946–1947 KuPS pääsi Mestaruussarjan karsintoihin. Karsinnoissa seura kohtasi Vaasan Pallo-Veikot, Kotkan Jäntevän ja Kallion Palloseuran. KuPS voitti Vaasan ja pelasi tasapelin Jäntevää sekä KaPSia vastaan. Seura nousi karsintojen kautta ensimmäistä kertaa historiassaan pääsarjaan. Kausi oli myös Rytkösen osalta parempi hänen tehtyään yhdeksän maalia. Kauden loputtua hän koki siihenastisen uransa pahimman loukkaantumisen, kun ottelussa Matfors IF:ää vastaan ruotsalaispuolustajan polvi osui Rytkösen polven yläpuolelle. Osuman seurauksena Rytkönen sai normaalia pahemman puujalan: reiteen tuli sisäinen verenvuoto ja luu murtui osittain. Täydellinen paraneminen kesti lopulta lähes kaksi kuukautta.

KuPSin paidassa Rytkönen teki SM-sarjadebyyttinsä elokuussa 1947 HIFK:ta vastaan. Ottelu päättyi kuopiolaisten tappioon, mutta seuraavalla kierroksella KuPS pelasi tasapelin TPS:ää vastaan. Kauden parhaan ottelunsa Rytkönen pelasi Kotkan Jäntevää vastaan syyskuussa, ja hän teki ottelussa kolme maalia.Alaja s. 257 Vaikka Rytkösen isä ei ollut alun perin poikansa jalkapalloharrastuksen takana, hän kuitenkin seurasi kaikkia kotipelejä. Kauden aikana Rytkönen onnistui maalinteossa yhdeksän kertaa, mutta tämä ei riittänyt auttamaan seuraa, joka putosi takaisin Suomensarjaan.Alaja s. 61–62

Valmentaja Heikkinen ei menettänyt uskoaan omiin valmennusmetodeihinsa, vaan jatkoi seuraavalla kaudella samalla linjalla. Kevät-syksy-sarjajärjestelmän ansiosta KuPS nousikin takaisin SM-sarjaan vielä samana vuotena voitettuaan Suomensarjan pohjoislohkon kahden pisteen erolla RU-38:aan ja Kajaanin Palloilijoihin. Suomensarjassa Rytkönen onnistui tekemään taas yhdeksän maalia. Kauden jälkeen liitto siirtyi pelaamaan sarjaottelut kalenterivuosittain.

Kaudella 1949 Rytkönen jatkoi yhdeksän maalin kausittaista saldoaan. Joukkue sijoittui SM-sarjan kahdeksanneksi, ja säilytti paikkansa pääsarjassa. Vuoden 1949 loppupuolella Rytkösen huhuttiin siirtyvän helsinkiläiseen Kiffeniin 120 000 markan käteistarjouksella. Kiffen oli tunnettu rohkeana pelaajavärvääjänä, ja huhut nostattivatkin keskustelua savolaismediassa. Rytkönen kuitenkin rauhoitteli ihmisiä sanoen pelaavansa jatkossakin KuPSissa.

 Hopeakausi 1950 
pienoiskuva|KuPSin hopeajoukkue kaudelta 1950. Aulis Rytkönen on kuvassa kolmas takarivissä vasemmalta.
Ennen kauden 1950 alkua odotukset olivat joukkueessa suuret. Vaikka Turun Weikot voitti KuPSin kauden avausottelussa, tämä pystyi voittamaan seuraavat viisi peliään. Kauden seitsemännessä ottelussaan KuPS voitti Kiffenin Helsingissä 2–5. Ottelua oli seuraamassa myös italialainen ammattilaisjoukkueiden värväri, joka oli ihastunut Rytkösen pelityyliin. Hän ehdotti Rytköselle siirtymistä ammattilaiseksi Italiaan, ja kaksi päivää tämän jälkeen Rytkönen sai kirjeen värväriltä, joka pyysi häntä pelaamaan johonkin Serie A ‑seuraan. Käteiskorvauksena hän olisi saanut heti 693 000 markkaa, mutta ei saanut tietää tarkalleen seuraa, johon hän olisi mennyt pelaamaan. Tämän takia Rytkönen lopulta kieltäytyi ammattilaisuudesta, ja jatkoi pelaamista amatöörinä.Alaja s. 63–65 Kauden tärkein ottelu oli kolmanneksi viimeisellä kierroksella, jolloin KuPS kohtasi mestaruustaistelussa Ilves-Kissat. Tärkeä ottelu päättyi Ilves-Kissojen voittoon, joten KuPS joutui tyytymään hopeaan, joka oli kuitenkin seuran ensimmäinen SM-mitali. Kauden aikana hän teki seitsemän maalia.Alaja s. 67

Lokakuussa 1950 ranskalainen Stade Français oli ilmoittanut halustaan saada Rytkönen joukkueeseensa, ja joulukuussa seuran päävalmentaja matkusti Suomeen solmiakseen Rytkösen kanssa sopimuksen. Seurat allekirjoittivat yksivuotisen sopimuksen, joka takaisi Rytköselle kolmen miljoonan markan siirtokorvauksen. Sopimus julkistettiin 2. joulukuuta, ja Rytkönen alkoi valmistella muuttoa Ranskaan. Tuohon aikaan Pohjoismaissa ei katsottu hyvällä ammattilaisiksi siirtyneitä pelaajia, ja Suomen Palloliitto vastustikin sopimusta. Se esti Rytkösen siirron, ja hän joutui jäämään Suomeen.Alaja s. 68–70 Rytkönen epäili taustalla olleen myös Helsingin olympialaisten läheisyys.Alaja s. 72

Joulukuussa Rytkönen meni naimisiin Anneli Purasen kanssa, mutta koska hänellä ei ollut varaa häihin, hän joutui tekemään KuPSin kanssa lainasopimuksen. Sopimuksen mukaan KuPS lainaisi Rytköselle 2 000 markkaa, minkä vastineeksi hän joutuisi pelaamaan seurassa vuoden 1952 olympialaisiin saakka.Alaja s. 49

Vuonna 1950 Aulis Rytkönen sijoittui Vuoden urheilija -äänestyksessä yhdeksänneksi. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun joku nousi pelkästään joukkueurheilumeriiteillään valinnan kärkikymmenikköön.

Rytkösen viimeiset kaksi kautta KuPSissa olivat edellisen kaltaiset. Molemmilla kausilla seura sai saman pistemäärän ja sijoittui sarjan viidenneksi. Hän paransi maalimääräänsä yhteentoista, ja kaudella 1952 hän teki kymmenen maalia. Molemmat kaudet päättyivät KTP:n mestaruuteen.

SM-sarjauransa parhaan pelin tilastojen valossa Rytkönen pelasi kaudella 1951 Helsingin Susia vastaan. Hän teki ottelussa neljä maalia.Alaja s. 260

 Siirto Ranskaan 
Vaikka olympialaiset menivät huonosti, kiinnostus Rytköseen oli noussut muun muassa soolomaalin avustamana. Ensimmäisenä kiinnostuksensa suomalaiseen osoitti Ranskan II-divisioonassa pelannut Toulouse FC, jonka kanssa Rytkönen neuvotteli marraskuussa pelaajasopimuksen. KuPS ei ollut iloinen sopimuksen syntymisestä, mutta tällä kertaa Palloliitto ei estänyt sitä. Virallinen sopimus kirjoitettiin joulukuussa 1952. Kun sopimus oli allekirjoitettu, Rytkösen vanhemmille saapui kirje, jossa Atlético Madrid ehdotti sopimusneuvotteluita. Lupausta sopimuksesta ei kuitenkaan ollut, eikä Rytkönen täten ikinä saanut tietää Atléticon haluja hänen suhteensa. Tämä ei harmittanut Rytköstä, sillä hän oli tyytyväinen sopimukseensa Toulousen kanssa.Alaja s. 103–106

Joulukuun lopulla 1952 Rytkönen muutti vaimonsa kanssa Toulouseen. Hän yritti kuitenkin vielä purkaa sopimuksensa viitaten Atléticoon, mutta seuran omistaja pysyi kannassaan.Alaja s. 111–112 Tuohon aikaan joukkueen kokoonpanossa sai olla ainoastaan aloituskokoonpanossa esiintyneet pelaajat, joista kaksi sai olla ulkomaalaisia. Tämän takia hän pääsi pelaamaan vasta tammikuun puolessavälissä, kun seuran ruotsalaispelaaja loukkaantui. Ottelu AS Cannesia vastaan sujui Rytköseltä hyvin, sillä hän syötti ensimmäisen maalin ja teki itse loppuhetkillä toisen maalin. Toulouse voitti ottelun maalein 2–0. Loppukauden Toulouse taisteli sarjanoususta RC Strasbourgin kanssa ja voitti seurojen kohtaamisen maalein 2–1. Yhden kauden parhaista peleistään hän pelasi 7–2-voittoon päättyneessä ottelussa Perpignania vastaan. Hän teki ottelussa kaksi maalia saatuaan tietää ennen ottelua esikoislapsensa syntymästä. Ratkaisu sarjanoususta venyi viimeiselle kierrokselle, jolla Toulouse kohtasi Valenciennesin. Vaikka Valenciennes oli menettänyt mahdollisuutensa sarjanousuun, sarjanoususta edelleen taistellut AS Monaco oli luvannut maksaa sille 20 000 frangia, jotta se pelaisi tosissaan. Peli näyttikin päättyvän tasapeliin, mutta loppuhetkillä Rytkönen onnistui maalinteossa, minkä ansiosta Toulousen sarjanousu varmistui.Alaja s. 143–145

 Nousu pääsarjaan 
Toulousen valmentajaksi kiinnitettiin kaudella 1953–1954 maajoukkueessakin pelannut Jules Bigot. Vaikka Bigot tunnettiin vaativana valmentajana, piti Rytkönen hänen valmennustyylistään. Kausi alkoikin häneltä hyvin uuden valmentajan johdolla, ja joukkue voitti edelliskauden mestarin, OGC Nicen, Rytkösen kahdella maalilla. Nicen paidassa pelasi tuolloin nuori Just Fontaine, josta tuli vuosien varrella Rytkösen tuttava.Alaja s. 151–152 Toulouse sijoittui lopulta neljänneksi. Rytkösen mukaan hänen oma kautensa sujui kaksijakoisesti, sillä kauden lopussa hän kärsi loukkaantumisista, joiden takia kauden yhdeksän viimeistä peliä jäivät väliin. Maaleja hän teki kuitenkin viisi kolmessatoista ottelussa.Alaja s. 153 Rytkösen hyvät otteet herättivät kiinnostuksen muitakin suomalaisia pelaajia kohtaan, ja seuraavia suomalaisia pelaajia Ranskassa olivat Nils Rikberg ja Kalevi Lehtovirta, jotka siirtyivät myös Toulouseen. Heidän uransa seurassa oli kuitenkin lyhyt.Alaja s. 154

Ennen seuraavaa kautta odotukset kaupungissa olivat korkealla, ja seura asetettiinkin mestarisuosikkien joukkoon. Toulouse pelasi kauden alun hyvin, ja oli pitkään sarjajohtaja. Rytkönen kärsi kauden aikana taas loukkaantumisista, ja joutui olemaan sivussa mestaruuden ratkaisseesta ottelusta Stade de Reimsia vastaan. Toulouse johti ottelua pitkään, mutta Reims pääsi tasoittamaan rangaistuspotkusta. Peli päättyi lukemiin 1–1, mikä ratkaisi mestaruuden Reimsille. Kauden aikana Rytkönen kykeni pelaamaan loukkaantumisten takia ainoastaan kahdeksassa ottelussa, joissa hän teki yhteensä kaksi maalia. Kauden loputtua Toulouse joutui tyytymään hopeaan.Alaja s. 157

Kausi 1955–1956 oli joukkueelle pettymys. Rytkönen ei ollut tyytyväinen myöskään omaan peliinsä. Seura sijoittui kauden loputtua seitsemänneksi, mikä ei tyydyttänyt seurajohtoa. Rytkönenkin onnistui maalinteossa ainoastaan kahdesti. Hän teki kauden molemmat maalinsa ottelussa FC Metziä vastaan.Alaja s. 262–263

 Cup-voitto 
pienoiskuva|Stade Olympique Yves-du-Manoir
Kausi 1956–1957 oli Rytköseltä hänen uransa parhaimpia, ja hän tekikin heti ensimmäisessä ottelussa RC Paris’ta vastaan kaksi maalia. Vaikka seura sijoittui edellistä kautta huonommin kahdeksanneksi, Rytkönen teki kaudella yhdeksän maalia. Ranskan cupissa joukkue menestyi kuitenkin paremmin. Cupin alkukierroksella Toulouse voitti niukasti maan amatöörijoukkueet, ja eteni kahdeksan parhaan joukkoon kahden uusintaottelun jälkeen. Puolivälierissä taso nousi, sillä Toulouse kohtasi CS Sedan Ardennesin. Ottelu venähti jatkoajalle, jonka Toulouse voitti 3–2 Rytkösen tehtyä ratkaisevan maalin. Välierissä Toulouse voitti Nicen maalein 3–2, ja eteni ensimmäistä kertaa historiassaan cupin loppuotteluun. Finaali pelattiin toukokuussa Stade Olympique Yves-du-Manoirilla, ja loppuotteluvastustajaksi oli selviytynyt SCO Angers.Alaja s. 159–161 Toulouse johti loppuottelua lähes alusta alkaen, ja voitti lopulta maalein 6–3.Alaja s. 162 Rytkönen teki pelissä neljä maalisyöttöä. Cup-voiton myötä Toulouse kohtasi Englannin cupin voittaneen Aston Villan. Myös tämä ottelu päättyi Toulousen voittoon, luvuin 2–1. Voittojen jälkeen Toulousen pelaajien arvo nousi, ja myös Rytkönen harkitsi seuranvaihtoa. Tarjouksia oli tullut muun muassa Olympique de Marseillelta ja Strasbourgilta, mutta seurajohto piti kiinni sopimuksesta, eikä siirto tullut kysymykseen.Alaja s. 163–165

 Cup-huuman jälkeinen aika 
Kausi 1957–1958 ei alkanut seuralta hyvin. Toulouse putosi cupista heti ensimmäisellä kierroksella hävittyään Bordeaux’n esikaupunkijoukkueelle maalein 3–2. Ottelun jälkeen seuran omistaja haukkui jokaisen pelaajan. Myöskään sarjapelit eivät sujuneet joukkueelta hyvin, vaan ongelmia oli heti alusta alkaen. Kauden päätteeksi Toulouse sijoittui sarjan kymmenenneksi. Rytkösen kausi oli tilastollisesti uran huonoin, sillä hän ei tehnyt kuudessatoista pelaamassaan ottelussa yhtään maalia. Kesällä seura pelasi harjoitusottelun MM-kisoihin valmistautunutta Brasilian jalkapallomaajoukkuetta vastaan. Ottelu päättyi 4–4-tasapeliin. Erityisen vaikutuksen Rytköseen teki nuori Pelé, joka teki joukkueelleen kaksi maalia.Alaja s. 181–182

Päävalmentaja Bigot jätti paikkansa ennen kautta 1958–1959 jälkeen, ja tilalle nousi seuran entinen tähtipelaaja René Pleimelding. Toulouse kohtasi cupin ensimmäisellä kierroksella Nîmesin. Rytkönen sanoi tehneensä ottelussa uransa komeimman maalin otettuaan pallon rinnalla haltuun ja lauottuaan pallon maaliin 20 metristä. Tuomari hylkäsi maalin, koska sanoi Rytkösen koskeneen palloon kädellään. Rytkönen protestoi tuomarin tulkintaa voimakkaasti ja sai punaisen kortin. Rytkönen oli jo poistunut kentältä, kun tuomari muutti punaisen kortin keltaiseksi. Tämä jäi myös hänen uransa ainoaksi varoitukseksi. Ottelu päättyi voittoon, mutta cup-tie katkesi puolivälierissä, joissa Sochaux-Montbéliard voitti Toulousen. Sarjassa seuran kausi oli edelliskautta vaikeampi, ja se sijoittui lopulta neljänneksitoista. Rytkösen yhteispeli kauden aikana takaisin hankitun Yngve Broddin kanssa sujui hyvin, mistä osoituksena oli Rytkösen kolme maalia.

Rytkösen viimeisellä kaudella joukkue pelasi edellistä kautta paremmin, ja se sijoittui sarjan kärkipäähän viidenneksi. Hän teki kauden aikana kolme maalia yhdeksässätoista ottelussa. Tässä vaiheessa hänen peliään haittasivat jo useat loukkaantumiset ja molempia reisiä vaivanneet revähdykset. Tästä huolimatta seura ja seuraomistaja halusivat pitää Rytkösen seurassa.Alaja s. 183 Rytkönen päätti kuitenkin palata Suomeen. Hän pelasi seurassa vielä kesäkuussa 1960 jäähyväisottelun AC Milania vastaan. Ottelun alussa Rytkösen jalkapöytä murtui, mutta hän pelasi tästä huolimatta ottelun loppuun. Ottelu päättyi Milanin 2–0-voittoon.Alaja s. 186

 Väärinkäsityksen johdosta HJK:n paitaan 
Rytkösen vastaanotto Suomessa ei ollut lämmin, sillä häntä pidettiin luopiona ulkomaille siirtymisen takia. Suomessa KuPS lupasi hänelle pelipaikan, ja Rytkönen menikin seuran entisen puheenjohtajan puheille. Rytkönen ei kuitenkaan tiennyt, että KuPS oli tällä välin erottanut puheenjohtajansa, joka nyt halusi kostaa seuralle Rytkösen kautta. Hän sanoikin Rytköselle, ettei häntä enää haluttu seuraan, ja kehotti menemään Valkeakosken Hakan ja Juuso Waldenin puheille. Waldenin ehdoton tahto oli saada Rytkönen seuraan, mutta hän ei itse ollut mukana solmimassa sopimusta, vaan sen hoiti hänen konttoripäällikkönsä. Rytkönen ei ollut tyytyväinen tarjotun rivipelaajan sopimuksen ehtoihin, minkä takia neuvottelut keskeytyivät.Aalto s. 57 Saatuaan tietää sopimuksen kariutumisesta Walden pyysi vielä Rytköstä takaisin seuraan, mutta Rytkönen oli jo matkalla Helsinkiin.Alaja s. 193–194 Helsingin Jalkapalloklubi tarjosi Rytköselle asunnon, Olli Lyytikäisen järjestämän työn Apu-lehden hankintapäällikkönä ja pelaajavalmentaja-sopimuksen, jonka Rytkönen allekirjoitti.Alaja s. 195Aalto s. 58–59

Rytkönen aloitti työt HJK:ssa kesken kauden elokuussa 1960. Tuolloin päämääräksi asetettiin Suomen-mestaruuden voittaminen viiden vuoden kuluessa.Alaja s. 201 Hän pelasi ensimmäisen pelinsä elokuun lopulla Pallo-Poikia vastaan, mutta ei onnistunut maalinteossa. Kauden parhaan pelinsä hän pelasi syyskuussa HIFK:ta vastaan, kun hän teki hattutempun tasapeliin päättyneessä ottelussa.Alaja s. 266 Pelit sujuivat joukkueelta huonohkosti, mutta HJK onnistui välttämään putoamisen yhden pisteen erolla. Seuran ongelmana oli pelillisten esitysten lisäksi myös taloudellinen puoli.Alaja s. 204

 Putoaminen ja mestaruus 
pienoiskuva|HJK:n vuoden 1964 joukkuetta.
Kausi 1961 sujui HJK:lta jo paremmin, mutta Rytkönen ei ollut tyytyväinen joukkueen peliin. Myöskään Rytkösen oma peli ei sujunut samaan tapaan kuin edelliskaudella, ja tuloksena olikin vain kaksi maalia seitsemässätoista ottelussa. Kauden lopullinen sijoitus oli kuudes. Seuraavalla kaudella HJK:n ikärakenne nousi entistä enemmän esiin, sillä joukkueessa oli liikaa vanhoja pelaajia.Aalto s. 64 Tämän johdosta joukkue putosi Suomensarjaan.

Seurassa aloitettiin putoamisen jälkeen neuvottelut tulevien kausien strategiasta, ja Rytkönen ehdotti, että seuraan hankittaisiin lähiseuroista lupaavia pelaajia. Tähän aikaan värväämistä pidettiin brutaalina, mutta siitä huolimatta joukkueeseen hankittiin Rytkösen pyynnöstä Urho Örn, Stig Holmqvist ja Hannu Kankkonen.Aalto s. 66 Tähtäimeksi asetettiin nopea nousu pääsarjaan.Alaja s. 205 HJK:n kausi alkoi tappiolla ja tasapelillä, mutta niiden jälkeen seura voitti kaikki jäljellä olleet ottelunsa.

Hyvä meno jatkui myös SM-sarjassa ja HJK:n pelejä seurasivat myös ennätyssuuret yleisömäärät. Toukokuussa käydyssä HJK-Haka-ottelussa ylittyi ensimmäistä kertaa SM-sarjaottelussa kymmenentuhannen katsojan raja, kun ottelua seurasi 12 311 silmäparia.Aalto s. 67 HJK hävisi kaudella kaksi ottelua, pelasi kuusi tasan ja voitti neljätoista. Seura voitti Suomen-mestaruuden.Alaja s. 206

Seuraavalla kaudella joukkueeseen liittyi muun muassa Kai Pahlman, jonka pelityyli oli myös yleisöön vetoavaa. Tästä osoituksena olivat useat pelit, joissa rikottiin 10 000 katsojan raja. HJK pelasi kaudella 1965 ensimmäistä kertaa Euroopan cupissa, jossa se kohtasi ensimmäisellä kierroksella Manchester Unitedin. Ensimmäinen ottelu päättyi Helsingissä 2–3, mutta toisen osaottelun HJK hävisi 0–6. Suomessa HJK voitti lopulta hopeaa.Alaja s. 213–214

Kausi 1966 oli Rytkösen viimeinen varsinainen pelikausi seurassa, sillä hänellä alkoi olla jo ikää, ja hän halusi keskittyä valmentamiseen. Hänen uransa viimeinen sarjaottelu oli tarkoitus olla Kuopiossa KuPSia vastaan. Ottelussa Rytkönen teki kaksi maalia ja johdatti joukkueensa 3–2-voittoon. Kaksi viikkoa tämän jälkeen Rytkönen pelasi kuitenkin vielä Mikkelin Palloilijoita vastaan. Tämä ottelu oli lopulta Rytkösen kauden toiseksi viimeinen ottelu. Kauden päätteeksi seura voitti edelliskauden tapaan hopeaa, mutta Suomen cupin finaalissa HJK voitti KTP:n maalein 6–1.Alaja s. 215 Aulis Rytkönen oli 40-vuotias, kun hän pelasi kaudella 1969 vielä yhdessä SM-sarjan ottelussa. 7. syyskuuta 1969 Olympiastadionilla HJK voitti Porin Ässät 10-1; Rytkönen teki yhden maalin.Alaja s. 216

 Valmennusura 
 Pelaaja-valmentajasta valmentajaksi 
Kauden 1967 Rytkönen toimi ainoastaan joukkueen päävalmentajana. HJK sijoittui viidenneksi, mikä ei vastannut alkuperäisiä tavoitteita. Myös Suomen cupissa joukkue putosi toisella kierroksella Valkeakosken Koskenpojille. Osasyynä oli Rytkösen kokeilema uusi taktiikka, joka sekoitti HJK:n pelin. Kaudella 1968 HJK pelasi paremmin, kun se palasi vanhaan pelisysteemiin, ja joukkue voitti kauden päätteeksi pronssia.Aalto s. 87 Samaan lopputulokseen päättyi myös kausi 1969. Samalla kaudella HJK:n johtoryhmä sai suostuteltua Rytkösen mukaan pelaamaan yhden sarjapelin Ässiä vastaan. Hän pelasi ensimmäisen puoliajan, ja teki yhden maalin HJK:n 10–1-voittoon päättyneessä ottelussa.Alaja s. 216–217

1970-luvulla HJK koki suuria muutoksia, sillä lajijaostojen välillä käytiin kamppailua rahoituksesta.Aalto s. 105 Myöhemmin seura päätti keskittyä ainoastaan jalkapalloon. HJK ei onnistunut taistelemaan mestaruudesta Rytkösen viimeisinä valmentajavuosina, vaan sijoittui kaudella 1970 viidenneksi ja vuotta myöhemmin neljänneksi. Rytkönen jätti seuran yhdentoista valmennusvuoden jälkeen, ja siirsi valmentajavastuun Raimo Kauppiselle.

 HJK:n naiset 
Kaudella 1973 HJK:n naiset olivat edenneet Turussa pelattuun SM-loppusarjaan. Joukkueen päävalmentajan vaimo ei kuitenkaan halunnut miehensä lähtevän Turkuun, minkä takia Sarkkinen pyysi Rytköstä lähtemään mukaan. Viikon harjoittelun jälkeen HJK lähti lopputurnaukseen, jossa voitti jokaisen pelaamansa ottelun, ja varmisti Suomen-mestaruuden. Samalla naisjalkapalloon kielteisesti suhtautunut Rytkönen näki naisten jalkapallon nyt entistä myönteisemmässä valossa. Tämän takia hän suostui valmentamaan seuraa myös seuraavan kauden ajan. Joukkueessa pelasi myös hänen oma tyttärensä Merja Rytkönen.Alaja s. 235–237 Rytkönen toimi päävalmentajana lopulta kausien 1974 ja 1975 ajan. Molemmilla kausilla joukkue onnistui voittamaan Suomen-mestaruuden.Alaja s. 271

 Paluu Klubiin ja maajoukkueen valmentajaksi 
Rytkönen palasi HJK:n päävalmentajaksi kaudella 1975, mutta joukkue sijoittui mitalien ulkopuolelle kahdeksanneksi.Alaja s. 219–220 Samana vuonna hän siirtyi maajoukkueen päävalmentajaksi. Jo keväällä hän oli toiminut Martti Kosman pyynnöstä maajoukkueen hyökkääjien valmentajana. Toukokuussa kärsityn Norja-tappion jälkeen päävalmentajana toiminut Kosma lähti maajoukkueesta, ja tämän jälkeen Palloliitto pyysi Rytköstä päävalmentajaksi. Pitkän harkinnan jälkeen hän suostui. HJK suostui järjestelyihin sillä ehdolla, että Rytkösen vastuulla olisivat lähinnä joukkueen nimeämiset ja maajoukkueen managerointiin liittyvät tehtävät vuoden loppuun asti. Maajoukkueen kakkosvalmentajaksi Rytkönen sai Gunnar Bomanin. Tämän jälkeen ensimmäisessä maaottelussaan Suomi kohtasi EM-karsinnassa Italian häviten maalein 0–1.Alaja s. 230–231 Vuoden lopulla Rytkösen annettiin jatkaa maajoukkueen päävalmentajana.Alaja s. 232 Kaudella 1976 Rytkönen valmensi HJK:n pronssille, mutta seuraavalla kaudella joukkue oli vasta seitsemäs. Kausi oli pitkään jännittävä, ja ennen viimeistä kierrosta HJK johti sarjakakkosta, Hakaa, kahden pisteen erolla. Viimeisellä kierroksella joukkueet kohtasivat toisensa. Ottelu oli pitkään Hakan johdossa, kunnes ottelun lopulla nuori Pasi Rautiainen tasoitti ottelun ja varmisti HJK:lle mestaruuden. Kesän 1978 aikana Rytkönen luopui myös maajoukkueen valmentajuudesta joukkueen hävittyä 1–8 Kreikalle. Kaiken kaikkiaan Rytkönen toimi Suomen valmentajana kolmessakymmenessä ottelussa, joista joukkue voitti kahdeksan. Kausi 1979 oli Rytkösen viimeinen HJK:n päävalmentajana. Joukkue pääsi mestaruutensa ansiosta Euroopan cupiin, jossa se kohtasi Ajaxin. Kaksi ottelua päättyivät selviin tappioihin yhteismaalein 2–16. Suomessa HJK onnistui voittamaan pronssia.Alaja s. 226

 II-divisioonaa ja paluu HJK:n naisiin 
Kaudet 1981–1982 Rytkönen toimi II-divisioonassa pelanneen Tikkurilan Palloseuran päävalmentajana. Hän piti valmentamista alemmilla sarjatasoilla mielenkiintoisena, ja oli lähellä valmentaa seuran sarjanousuun.Alaja s. 243–244 Kahden kauden saldoksi jäi lopulta molemmilla kerroilla sarjan kuudes sija.

Kaudeksi 1984 Paavo Einiö onnistui houkuttelemaan Rytkösen takaisin HJK:n naisten päävalmentajaksi. Tämä toimi päävalmentajana yhtäjaksoisesti viisi kautta, ja voitti joukkueensa kanssa neljä Suomen-mestaruutta. Ainoastaan kaudella 1985 HJK oli hopealla hävittyään finaalit KNF:lle. Rytkönen vetäytyi valmentamisesta vuoden 1988 jälkeen kahdeksi vuodeksi, mutta jatkoi HJK:n naisten päävalmentajana taas kauden 1991. Mestaruuteen päättyneen kauden jälkeen Rytkönen siirtyi sivuun kauteen 1995 asti, jolloin hän palasi joukkueeseen taas kahdeksi kaudeksi. Molemmilla kausilla HJK voitti naisten Suomen mestaruuden.

 Ura maajoukkueessa 
pienoiskuva|Suomen joukkue Jugoslavia-voiton jälkeen. Rytkönen takarivissä neljäs oikealta.
Rytkönen pelasi ensimmäisen pelinsä Suomen jalkapallomaajoukkueessa 19-vuotiaana. Maajoukkueen päävalmentajana toimi tuolloin Aatos Lehtonen, joka nosti Rytkösen mukaan PM-turnaukseen kuuluneeseen otteluun Tanskaa vastaan. Vaikka Rytkönen oli tyytyväinen omaan peliinsä, päättyi ottelu Suomen 0–3-tappioon.Alaja s. 83 Ensimmäisen maajoukkuemaalinsa hän teki kaksi kuukautta myöhemmin Ruotsia vastaan.Alaja s. 257 Vuotta myöhemmin Rytkönen teki yhden maalin Tanskaa vastaan. Ottelu päättyi Suomelle 2–0, mikä oli samalla joukkueen ensimmäinen A-maaotteluvoitto yli kymmeneen vuoteen.Alaja s. 88

Vuonna 1950 Suomi kohtasi Rytkösen kanssa Jugoslavian, jota pidettiin epävirallisena Euroopan-mestarina, koska se oli onnistunut voittamaan edellisten MM-kisojen parhaaksi sijoittuneen eurooppalaisen maan, Ruotsin. Ottelu päättyi yllättäen Suomen 3–2-kotivoittoon. Rytkönen syötti ottelussa kaksi maalia.Alaja s. 90–92

Rytkönen oli mukana myös vuoden 1952 olympialaisissa. Suomi lähti kisoihin suurin odotuksin, sillä se oli voittanut Norjan jalkapalloliiton järjestämän juhlaturnauksen. Finaalissa Suomi oli kaatanut Ruotsin. Suomen avausvastustajaksi arvottiin Itävalta, minkä pelaajat kokivat hyvänä, sillä Itävaltaa ei pidetty suurena jalkapallomaana. Pelissä nähtiin Rytkösen pujottelumaali, joka lähti omalta rangaistusalueelta. Vaikka Suomi johti ottelua puoliajalla, päättyi ottelu Itävallan 4–3-voittoon. Samalla Suomi putosi jatkopeleistä.Alaja s. 95–96

Rytkösen pelatessa ammattilaisena hän edusti Suomea ainoastaan kerran vuosina 1952–1960. Paluu maajoukkueeseen tapahtuikin vasta elokuussa 1960, jolloin jalkavammoista kärsineen Rytkösen johdolla Suomi hävisi Norjalle maalein 3–6. Vuonna 1962 maajoukkueen valmentajaksi siirtyi Olavi Laaksonen, joka alkoi nuorentaa maajoukkuetta. Viimeisen pelinsä maajoukkueessa Rytkönen pelasi kesäkuussa 1964, jolloin Suomi hävisi Saksalle 1–4.Alaja s. 97 Kaiken kaikkiaan Rytkönen edusti Suomea 37 kertaa vuosina 1948–1964, ja teki otteluissa seitsemän maalia.

 Pelifilosofia 
Rytkönen oli tekninen pelaaja, ei niinkään voimapelaaja. Rytkönen sanoi pelanneensa mieluiten välihyökkääjän paikalla, mutta uransa aikana hän kävi pelaamassa kaikkia hyökkääjän rooleja. Toulousessa hän pelasi usein vasempana välihyökkääjänä.Alaja s. 139–140 Ranskassa Rytköstä kutsuttiin lempinimellä Monsieur Magic hänen hyvän tekniikkansa ja mielikuvituksellisen pelitapansa ansiosta. 

Rytkönen arvosti taitavia syöttelijöitä ja piti syöttelyä maalintekoa tärkeämpänä. Hänen mottonsa olikin, että ”hyvä pelaaja saa vierustoverin loistamaan”. Samalla hän kuitenkin korosti yksilöiden ratkaisuja ja muistutti, että jokaista pelaajaa tulee kehittää yksilöllisesti.Alaja s. 202–203

Rytkönen sovelsi valmennuksessaan oppeja, joita hän oli saanut ammattilaisvuosinaan Ranskassa. Valmentajana hän edusti hyökkäysvoittoista pelitapaa, joka viihdyttäisi myös yleisöä. Taktisesti Rytkönen toi HJK:n peliin paljon uusia, vielä 1950-luvulla tuntemattomia elementtejä. Hän paransi pelaajien taktista yhteistyötä, ja otti käyttöön koko kentän prässäämisen ja kierrot.Aalto s. 73

HJK:n harjoittelu ammattimaistui Rytkösen johdolla. Hän toi entistä enemmän lihaskuntoon liittyviä harjoitteita, joita Suomessa ei aikaisemmin tehty samassa mittakaavassa. Harjoitteissa ei käytetty esimerkiksi ollenkaan puntteja. Rytkösen mukaan pelitempo oli Suomessa alhaisempi mannermaisiin peleihin verrattuna, ja tästä syystä hän panosti erityisesti nopeuteen liittyviin harjoitteisiin. Rytkönen harjoitutti myös erikoistilanteita paljon aiempaa enemmän ja systemaattisemmin. Harjoitusten päätteeksi ei enää vain pelailtu huvikseen, vaan hän ohjasi jatkuvasti peliä ja keskeytti sen usein antaakseen pelaajille palautetta.

 Yksityiselämä 
pienoiskuva|Aulis Rytkösen katu Kuopiossa. Taustalla keskuskenttä.
Rytkönen syntyi Karttulan Syvänniemellä, mutta muutti kuusivuotiaana Kuopioon.Alaja s. 25 Rytkösen lapsuudenperheeseen kuuluivat Taavetti-isä, Hilda-äiti ja sisar Maire.Alaja s. 17 Rytkösen ollessa kaksivuotias perhe joutui jättämään kotinsa, koska hänen isänsä oli taannut ystävänsä sittemmin konkurssiin menneen yrityksen.Alaja s. 25 Perheen isä kunnioitti työläisten arvoja, eikä siksi halunnut päästää poikaansa KuPSiin. Palattuaan Suomeen ulkomaisen peliuransa jälkeen vuonna 1962 Rytkönen opiskeli Myynti- ja Mainoskoulussa mainoshoitajaksi, ja valmistui oppilaitoksesta kolme vuotta myöhemmin.Alaja s. 197 Hän työskenteli A-lehdessä 35 vuotta, ja jäi eläkkeelle vuoden 1995 lopulla.Alaja s. 199.

Rytkönen tapasi tulevan vaimonsa Annelin vuonna 1945, ja pari meni naimisiin viisi vuotta myöhemmin. Rytkösellä on neljä lasta: kuusi maaottelua pelannut ja seitsemän Suomen-mestaruutta voittanut Merja Laine, neljä Suomen-mestaruutta HJK:n naisissa voittanut Tiina Rytkönen-JunnilaAalto s. 314 sekä kaksi muuta tytärtä, Tuija ja Minna Rytkönen, joista ei tullut pääsarjapalloilijoita.Alaja s. 252.

Maajoukkueessa Rytkösen hyviä ystäviä olivat Yrjö Asikainen ja Åke Lindman, joka oli hetken aikaa myös Rytkösen vakituinen kämppäkaveri.Alaja s. 99 Toulousessa Rytkönen ystävystyi hyvin Richard Boucher’n kanssa.Alaja s. 169.

Toukokuussa 2010 Kuopion kaupunginhallitus hyväksyi valtuutettujen aloitteen, jonka mukaan Rytköselle nimettäisiin oma katu Kuopiosta. Osa Kaartokadusta, jonka varrella sijaitsee Kuopion keskuskenttä, nimettiin Aulis Rytkösen kaduksi.  Kesäkuun 2010 aikana ehdotus hyväksyttiin myös valtuustossa, ja katuosuus avattiin 12. syyskuuta. 

Erkki Alajan kirjoittama elämäkerta Monsieur Magic – Aulis Rytkönen julkaistiin vuonna 2009.  Kirja sai kunniamaininnan Vuoden urheilukirja -kilpailussa vuonna 2009. (Internet Archive)

Rytkönen kuoli 16. huhtikuuta 2014 Jorvin sairaalassa.

 Saavutukset 
 Pelaajaura 
 SM-kultaa: 1964
 SM-hopeaa: 1950, 1965, 1966
 Suomen cup: 1966
 Ranskan cup: 1957

 Valmentajaura 
 Miehissä 
 SM-kultaa: 1964, 1978
 SM-hopeaa: 1965, 1966
 SM-pronssia: 1968, 1969, 1976, 1979

 Naisissa 
 SM-kultaa: 1973, 1974, 1975, 1984, 1986, 1987, 1988, 1991, 1995, 1996
 SM-hopeaa: 1985
 Suomen cup: 1984, 1985, 1986, 1991

 Tunnustukset 
 Suomen vuoden jalkapalloilija: 1949, 1950, 1952
 Savon Sanomat-lehden myöntämän Savon parhaan urheilijan mitali vuonna 1950.
 Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fame: 1993
 Pro Urheilu: 2003
 Captain’s Ball: 2007 (Internet Archive)
 Gladiaattorit: 2008
 Erikoispalkinto urheilu-urasta: 2010

 Tilastot 
 Seuraura 
Alaja s. 270Vuorinen & Kasila s. 295
JoukkueLiigaKausi  Joukkue  Sarja  Ottelut  Maalit1945–1946KuPSSuomensarja  14  31946–1947KuPSSuomensarja  14  91947–1948KuPSSM-sarja  14  91948KuPSSuomensarja  11  81949KuPSSM-sarja  19  91950KuPSSM-sarja  18  71951KuPSSM-sarja  18  111952KuPSSM-sarja  18  101952–1953Toulouse FCDivision 2  14  91953–1954Toulouse FCDivision 1  13  51954–1955Toulouse FCDivision 1  8  21955–1956Toulouse FCDivision 1  12  21956–1957Toulouse FCDivision 1  23  91957–1958Toulouse FCDivision 1  16  01958–1959Toulouse FCDivision 1  15  31959–1960Toulouse FCDivision 1  19  31960HJKSM-sarja  7  71961HJKSM-sarja  17  21962HJKSM-sarja  11  21963HJKSuomensarja  13  81964HJKSM-sarja  15  41965HJKSM-sarja  12  01966HJKSM-sarja  9  41969HJKSM-sarja  1  112 kauttaYhteensäSM-sarja159664 kauttaYhteensäSuomensarja52281 kausiYhteensäDivision 21497 kauttaYhteensäDivision 110624

 Rytkösen maajoukkuemaalit 
#  Päivä  Pelipaikka  Vastustaja  Ottelun lopputulos  Ottelutyyppi 1.  19. syyskuuta 1948  Helsinki    2–2  PM-ottelu  2.  11. syyskuuta 1949  Kööpenhamina    2–0  PM-ottelu  Alaja s. 258–2613.  11. kesäkuuta 1950  Helsinki    4–1  Ystävyysottelu  4.  27. lokakuuta 1951  Rotterdam    4–4  Ystävyysottelu  5.  19. heinäkuuta 1952  Helsinki    3–4  Olympiakisat 1952  6.  5. lokakuuta 1952  Helsinki    2–1  PM-ottelu  7.  30. lokakuuta 1960  Rostock     1–5  Ystävyysottelu  
Taulukossa Suomen maalit mainitaan aina ensin.

 Lähteet 

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 
 Pitkä juttu Rytkösen urasta. Archive.org
 Ylen Elävä arkisto – Ensimmäinen ammattifutaajamme


Luokka:Suomalaiset jalkapallovalmentajat
Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat
Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit
Luokka:Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Luokka:Suomalaiset jalkapallovaikuttajat
Luokka:Vuonna 1929 syntyneet
Luokka:Vuonna 2014 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit