Prolatiivi

Prolatiivi on sijamuoto tai johdostyyppi, joka ilmaisee väylää tai reittiä, mahdollisesti myös välinettä, keinoa tai tapaa. Eri kielissä esiintyvistä samantyyppisistä, reittiä ilmaisevista ns. väyläsijoista voidaan toisissa kielioppitraditioissa käyttää myös nimityksiä translatiivi, perlatiivi, sekutiivi tai prosekutiivi.

 Prolatiivi uralilaisissa kielissä 
Uralilaisissa kielissä prolatiivi edustaa Inga Suoniemi-Taipaleen mukaan paikallissijajärjestelmän laajentumaa kolmisuuntaisesta (olo-, tulo- ja erosijat) nelisuuntaiseksi. Prolatiiveja esiintyy tyypillisesti niissä uralilaisissa kielissä, joissa paikallissijajärjestelmä on muutenkin laaja.

 Suomi 
Suomen kieliopeissa prolatiivia ei yleensä kuvata sijamuotona vaan prolatiivimuodot esitetään adverbeina, jotka on muodostettu johtimella -(i)tsex. Johdin liittyy yleensä i-tunnukselliseen monikkovartaloon, mutta i-vartaloilla myös yksikkövartalo on mahdollinen (faksitse ~ fakseitse). Johtimen lopussa on ns. rajakahdennus eli sitä seuraava konsonantti kahdennetaan: [meritsem matkustaminen]. Prolatiivimuodoilla ilmaistaan reittiä tai väylää, jota pitkin toiminta tapahtuu (maitse, meritse, radioitse). Usein tähän sisältyy myös välineen merkitys: puhelimitse (= puhelimella), sopimusteitse (= sopimuksen avulla).

-itse-prolatiivit ovat tietyissä semanttisissa rajoissa produktiivinen tyyppi, eli uusiakin prolatiivimuotoja voidaan muodostaa (sähköpostitse, internetitse, kännyköitse, videoitse). Ne tosin saavat herkästi vanhahtavan tai leikillisen sävyn (bussi kulkee Tampereitse). Sanakirjoista löytyy noin 60–70 prolatiivimuotoa, osa näistä kiteytyneitä, adverbikannasta muodostettuja adverbeja tai adpositioita (ylitse, ohitse).

Toisin kuin varsinaiset sijamuodot, prolatiivimuodot eivät väitetysti yleensä saa prolatiivisijaista adjektiiviattribuuttia (”myrskyisitse meritse”), mutta genetiiviattribuutteja tavataan satunnaisesti (filosofian historiaa Esa Saarisen silmälaseitse). Itse asiassa tekstiaineistoista kyllä löytyy – toki usein tyyliltään vanhahtavia tai leikillisiä – rakenteita, joissa prolatiivimuodolla on prolatiivimuotoinen attribuutti (molemmitse päitse) tai se toimii relatiivilauseen edussanana (tekstiviestitse joihin turhan harva vastaa). Jussi Ylikosken mukaan prolatiivia voi pitää ns. kääpiösijana eli johdostyyppinä, jolla on sijamaisia ominaisuuksia.

 Muut itämerensuomalaiset kielet 
Suomen prolatiivimuodoilla on vastineita liiviä lukuun ottamatta kaikissa itämerensuomalaisissa kielissä. Joissakin kieliopeissa, ainakin livvinkarjalan, prolatiivi voidaan jopa esittää yhtenä sijamuotona. Livvinkarjalan prolatiivi ilmaisee väylän tai reitin ohella (Islandieh piäzöy vaigu meriči ’Islantiin pääsee vain meritse’) myös ruumiinosan (huonoa) kuntoa: käziči ruadazin, ga sivuloiči en voi ’käsien puolesta tekisin työtä, mutta kyljet ovat heikot’.

Viron kieliopeissa -tsi-päätteiset ”prolatiivimuodot” kuvataan adverbien johdostyyppinä. Nämä adverbit ilmaisevat reittiä tai väylää (meritsi ’meritse’, jäitsi ’jäitse’), välinettä (telefonitsi ’puhelimitse’, tema sõnutsi ’hänen sanoillaan’, käsitsi ’käsin’), toimintatapaa (omavolitsi ’omavaltaisesti’) tai asentoa (selitsi ’seläkkäin, selätysten’, silmitsi ’silmätysten’).

 Mordvalaiskielet 
Mordvalaiskielissä -va- tai -ga/-ka-päätteinen prolatiivi voi ilmaista väylää tai reittiä (mokšan ńeji valmava ’näkee ikkunasta’, jakaj kijakska ’kävelee pitkin lattiaa’) mutta myös vähemmän tarkkarajaista paikallisuutta (ersän eŕit' vel'eva ’he elävät kylissä, kylittäin) tai ajankohtaa (ersän t'e porava ’tähän aikaan’).

 Permiläiset kielet 
Permiläisissä kielissä on ilmeisesti historialliseen erosijaan (separatiiviin) palautuva prolatiivisija, jonka pääte on komissa -öd, udmurtissa -(j)eti. Komissa on sen lisäksi vielä transitiiviksi nimitetty ti-päätteinen väyläsija, luultavasti alkuaan saman sijan variantti. Molemmissa kielissä prolatiivit ilmaisevat väylää (komissa erityisesti pitkänomaista): komin vetlödlö beregöd ’kuljeksii pitkin rantaa’, udmurtin so vetliz kyrti ’hän kulki pitkin aroa’. Lisäksi prolatiivi voi ilmaista kulkuaukon (komin öd'źösöd pyris ’tuli ovesta sisään’) tai kosketuskohdan (komin kutö kiödys ’tarttuu häntä kädestä’).

 Samojedikielet 
Jo kantasamojediin voidaan rekonstruoida postpositiosta syntynyt prolatiivisuffiksi *-məna, joka ilmeisesti sisältää vanhan lokatiivinpäätteen *-na. Prolatiivi esiintyy kaikissa dokumentoiduissa samojedikielissä, joskin kamassissa vain yksittäisissä adverbeissa.

Lähteet

Kirjallisuutta
 Suoniemi-Taipale, Inga 1994: Itämerensuomalaisten kielten prolatiivi. Helsinki: SKS.

Luokka:Sijamuodot
Luokka:Muoto-oppi