Suomen Kansallisteatteri

Suomen Kansallisteatteri (alkuperäiseltä nimeltään Suomalainen teatteri) on vuonna 1872 perustettu, vanhin suomenkielinen ammattiteatteri. Se on taiteellinen teatteri, jonka tavoitteena on tarjota kaikille suomalaisille suomenkielistä teatteritaidetta. Ohjelmistossa ovat alusta alkaen vaihdelleet kotimainen draama, ulkomaiset näytelmät sekä klassikot.

Kansallisteatteri kuuluu teatteri- ja orkesterilain piiriin. Se on yhtiömuodoltaan osakeyhtiö. Teatterin suurin osakkeenomistaja on Suomen Kansallisteatterin Säätiö. Teatterirakennus sijaitsee Helsingin keskustassa Rautatientorin laidalla.

Kansallisteatteri on kansallinen kulttuurilaitos ja sen toiminnan on tarkoitus ulottua kaikkiin kansalaisiin. Varhaisvuosinaan Suomalainen teatteri esiintyi paljonkin Helsingin ulkopuolella, esimerkiksi Porissa, Viipurissa ja Turussa. Nykyisin Kansallisteatterin vuonna 2010 perustettu Kiertuenäyttämö vie teatteria paikkoihin, joista katsojat eivät teatteriin pääse kuten sosiaalityön ja terveydenhuollon yksiköihin, vankiloihin ja vastaanottokeskuksiin. Kiertuenäyttämön tavoitteena on edistää terveyttä, hyvinvointia ja tasa-arvoa taiteen keinoin.

Kansallisteatteri on Suomen kansallinen päänäyttämö. Siellä on esiintynyt useita merkittäviä näyttelijöitä, kuten Ida Aalberg, Arthur ja Selma Lundahl, Jalmari ja Joel Rinne, Uuno Laakso, Ella Eronen, Aku Korhonen, Tarmo Manni, Tauno Palo, Ansa Ikonen, Eeva-Kaarina Volanen, Jussi Jurkka, Hannes Häyrinen, Seela Sella, Pentti Siimes sekä Esko Salminen. Merkittävimpiä ohjaajia ovat olleet muun muassa Wilho Ilmari, Pekka Alpo, Edvin Laine, Esko Elstelä, Eugen Terttula, Arto af Hällström, Antti Einari Halonen, Mika Myllyaho, Laura Ruohonen, Kristian Smeds ja Paavo Westerberg.

 Historia 
 Suomalainen Teatteri 
Suomen Kansallisteatteri perustettiin 22. toukokuuta 1872 nimellä Suomalainen teatteri.Suomen teatterit ja teatterintekijät 1974, s. 135 Ajatuksen oli esittänyt professori Fredrik Cygnaeus jo vuonna 1859, jolloin hän ylioppilaiden teatteriesityksiä nähtyään ehdotti, että maahan perustettava uusi ammattiteatteri voisi olla suomenkielinen. Kymmenen vuotta myöhemmin sai kantaesityksensä Aleksis Kiven näytelmä Lea, jota pidetään suomenkielisen näyttämötaiteen syntyhetkenä. Vuonna 1872 eräät talonpoikaissäädyn edustajat tekivät valtiopäiville esityksen, että muutamaa vuotta aikaisemmin käyttöön otetussa uudessa teatteritalossa ryhdyttäisiin esittämään myös suomenkielisiä näytelmiä. He protestoivat teatterille annettavaa julkista tukea, koska pitivät sen toimintaa pelkästään pääkaupungin ruotsinkieliselle sivistyneistölle suunnattuna. Helsingin yliopiston estetiikan dosentti Kaarlo Bergbom laati lehtikirjoituksen, jossa hän asettui tukemaan talonpoikia ja korosti, miten tärkeä olisi myös suomenkielinen valistavaa isänmaallista draamaa esittävä laitos.Porilaista teatteria 140 vuotta  Aikamatka Satakunnassa. Viitattu 14.7.2015.

Pian tämän jälkeen uusi suomenkielinen ammattiteatteri perustettiin Helsingissä Kaarlo Bergbomin johdolla. Hänestä tuli myös sen ensimmäinen johtaja. Kieliriitojen repimän Helsingin sijaan Suomalainen Teatteri päätti aloittaa toimintansa Porissa. Se oli varakas kauppakaupunki, jossa suomen- ja ruotsinkielinen väestö tulivat keskenään hyvin toimeen. Lisäksi Porissa oli erilaista näyttämötoimintaa harrastettu jo vuosikymmenten ajan ja kaupungissa oli myös valmiina esiintymistilat Hotelli Otavan yläkerran salissa. Suomalaisen Teatterin ensimmäinen näytäntö esitettiin Hotelli Otavan tiloissa 13. lokakuuta 1872. Loppuunmyydyn tilaisuuden aloitti prologi Alkajaisnäytelmä, jota seurasivat J. L. Runebergin runosta Pilven veikko mukailtu kuvaelma sekä Sakari Topeliuksen näytelmät Saaristossa ja Sotavanhuksen joulu. Tilaisuus päättyi orkesterin soittamaan Maamme-lauluun. Näytännön jälkeisellä juhlaillallisella pitivät puheita muun muassa tehtailija Antti Ahlström sekä valtiopäivämies Edvin Avellan. Teatterin ensimmäisiä näyttelijöitä olivat August Aspegren, Bruno Böök, Selma Heerman, Edvard Himberg, Amanda Kaarlonen, Ismael Kallio, Aukusti Korhonen, Lydia Lagus, Benjamin Leino, Arthur Lundahl, Solida Savolainen, Aurora Toikka, Selma Tötterman ja Oskari Vilho.Kaarlo Bergbom (1843-1906) Books and Writers. Viitattu 14.7.2015.

Suomalainen Teatteri viipyi Porissa vielä loka–marraskuun ajan, jonka jälkeen se jatkoi matkaansa Tampereelle. Ohjelmistossa oli muun muassa Aleksis Kiven kirjoittama Kihlaus. Sen kantaesitys oli Porissa 25. lokakuuta ja myöhemmin näytelmää esitettiin myös Tampereella sekä Helsingissä. Seuraavana vuonna Suomalainen Teatteri asettui pääkaupunkiin, josta se sai tilat vanhasta Arkadia-teatterista nykyisen eduskuntatalon läheisyydestä. Teatterin johtajana jatkoi Kaarlo Bergbom yhdessä sisarensa Emilie Bergbomin kanssa. Alkuvuosinaan se oli jaettu puhe- ja lauluosastoihin, joista ensin mainittu kiersi ahkerasti myös Helsingin ulkopuolella. Merkittäviä esiintymispaikkoja olivat muun muassa Pori, Viipuri, Turku ja Oulu.HistoriaSuomen Kansallisteatteri. Viitattu 14.7.2015.  Lauluosasto eli Suomalainen Ooppera aloitti näytöksensä Viipurissa marraskuussa 1873, mutta se lakkautettiin taloudellisten vaikeuksien johdosta jo vuonna 1879.

 Uusi teatterirakennus ja nimenmuutos 
Uusi teatterirakennus kohosi vuonna 1902 Rautatientorin varrelle. Arkkitehti Onni Törnqvist-Tarjanteen suunnittelema kansallisromanttinen talo rakennettiin Uudenkaupungin harmaasta graniitista, jota louhittiin muun muassa Lepäisten saaresta. Uuden teatteritalon vihkiäisissä 9. huhtikuuta 1902 teatterin nimi vaihdettiin virallisesti Suomen Kansallisteatteriksi. Rakennusta laajennettiin 1930-luvulla, ja 1954 valmistui rakennuksen takaosaan Pieni Näyttämö, jonka sisäänkäynti on Kaisaniemen puiston puolella. Uudisrakennuksen arkkitehteina toimivat Kaija ja Heikki Siren.

Kaarlo Bergbomin kaudella esitettiin suomalaisista kirjailijoista Aleksis Kiven ja Minna Canthin sekä maailmankirjallisuuden klassikoista Goethen, Molièren, Schillerin ja Shakespearen näytelmiä sekä oman aikansa teoksista muun muassa Henrik Ibsenin Nukkekoti. Teatterin johtajina ovat toimineet lisäksi muun muassa Eino Kalima (1917–1950), Arvi Kivimaa (1950–1974), Kai Savola (1974-1992) ja Maria-Liisa Nevala (1992–2010) ja apulaisjohtajina muun muassa Pekka Alpo, Wilho Ilmari, Jack Witikka, Eugen Terttula ja Lars Svedberg. Vuodesta 2010 lähtien Kansallisteatterin pääjohtajana on toiminut Mika Myllyaho.

 Teatterinjohtajat 
+121x121px137x137pxKaarlo Bergbom(1843–1906)Emilie Bergbom(1834–1905)1872–1906Jalmari Hahl(1869–1929)1905–1907144x144pxAdolf Lindfors(1857–1929)1907–1914134x134pxJalmari Lahdensuo(1880–1931) 1914–1917145x145pxEino Kalima(1882–1972)1917–1950126x126pxArvi Kivimaa(1904–1984)1950–1974Kai Savola(s. 1931)1974–1991119x119pxMaria-Liisa Nevala(s. 1943)1992–2010Mika Myllyaho(s. 1966)2010–

Näyttämöt
Kansallisteatterissa on viisi näyttämöä: Suuri näyttämö (954 paikkaa), Pieni näyttämö (307 paikkaa), Taivassali (150 paikkaa), Maalaamosali (80 paikkaa) sekä Lavaklubi (80 paikkaa). Lisäksi Kansallisteatterilla on 80-paikkainen Omapohja näyttämö, joka on vuokrattu Teatteri Avoimille Oville vuodesta 2026 eteenpäin. Kansallisteatterin ohjelmisto levittäytyy myös joskus muihin tiloihin, kuten Kahvila Willensaunaan. Lisäksi Kansallisteatterin Kiertuenäyttämöllä on oma ohjelmistonsa.

 Suuri näyttämö 
Suuri näyttämö sijaitsee Kansallisteatterin päärakennuksessa, ja sen sisäänkäynti on Rautatientorin puolelta. Katsomossa on yhteensä 885 paikkaa, jotka ovat jakautuneet permannon ja kahden parven kesken. Näyttämöaukon leveys on 12 metriä ja näyttämötornin korkeus 19 metriä. Suuren näyttämön yhteydessä sijaitsee useiden Kansallisteatterin tunnettujen henkilökunnan edustajien muotokuvia.

Pieni näyttämö
Pieni näyttämö sijaitsee Kaisaniemen puiston puolella teatterirakennusta. Osoite on Bergbominkuja 2. Pieni näyttämö toisessa kerroksessa. Rakennus valmistui vuonna 1954 Kaija ja Heikki Sirenin suunnittelemana.

Pientä näyttämöä oli suunniteltu jo Eino Kaliman aloitteesta, mutta vasta Arvi Kivimaan aikana suunnitelmat saivat tulta. Rakennuksen suunnittelija on Heikki Siren, jolta työ tilattiin 1950. Ehdoksi asetettiin, että rakennus täyttäisi tilan mahdollisimman tehokkaasti. Rakennus vihittiin pienen näyttämön käyttöön syyskuussa 1954, ja samaan rakennukseen tuli teatteriravintola. Ravintolan paikalle vuonna 1976 rakennettiin näyttämö, Willensauna, joka sai nimensä paikalla aikoinaan sijainneen kylpylähotelli Villensaunan mukaan. Willensaunan suunnittelivat Heikki Siren ja Kai Savola. Pienen näyttämön peruskorjauksen yhteydessä 2020–2023 Willensaunan näyttämön tilalle avattiin jälleen ravintolatoimintaa uuden Kahvila Willensaunan muodossa .

Nykyisin pienellä näyttämöllä on 292 paikkaahttp://www.kansallisteatteri.fi/wp-content/uploads/2015/06/PN_katsomokartta_2015.pdf .

 Taivassali 
Taivassali on Pienen näyttämön peruskorjauksen yhteydessä avattu näyttämö, joka rakennettiin lavastamon entiseen puuverstaaseen. Näyttämö sijaitsee Kaisaniemenpuiston puolella osoitteessa Bergbominkuja 2. Sisäänkäynti tapahtuu Pienen näyttämön ovista.Taivassalin katsomorakenne muuntuu aina kulloisenkin esityksen mukaan. Maksimipaikkamäärä on 150.

 Maalaamosali 
Kansallisteatterin lavastamon vanha maalamo sai peruskorjauksen myötä uuden elämän harjoitustilana ja näyttämönä. Maalaamosali sijaitsee Kaisaniemenpuiston puolella osoitteessa Bergbominkuja 2. Sisäänkäynti tapahtuu Pienen näyttämön ovista. Maalamosalin katsomorakenne muuntuu aina kulloisenkin esityksen mukaan. Maalaamosalissa on 60-80 numeroimatonta paikkaa.

Omapohja
Omapohja sijaitsee varsinaista teatteritaloa vastapäätä Itäisellä Teatterikujalla. Näyttämö otettiin käyttöön vuonna 1987. Omapohja-nimi juontaa juurensa paikalla toimineesta matkustajakodista. Omapohjassa on 80 numeroimatonta paikkaa. Omapohja on tarkoitettu erityisesti kokeilevalle teatterille. Omapohjan suunnittelivat Heikki Siren ja Kai Savola. Vuodesta 2026 Omapohja on vuokrattuna Teatteri Avoimille Oville.

 Ohjelmisto 
Kansallisteatterissa on vuosittain noin 15 ensi-iltaa.

Historiallisesti esitetyimpiä klassikoita ovat olleet muun muassa Shakespeare, Tšehov, Molière ja Gogol. Modernimmasta maailmankirjallisuudesta on esitetty muun muassa Samuel Beckettin, Bertolt Brechtin, Dario Fon, Ödön von Horváthin, Slawomir Mrozekin, Arthur Schnitzlerin, Arthur Millerin, Tennessee Williamsin, Marin Sorescun, Lájos Marotin, Yukio Mishiman ja Yasmina Rezan näytelmiä.

Teatterissa esitetään myös suomalaisia uusia näytelmiä. Ohjelmistossa on ollut esimerkiksi Heikki Ylikankaan, Kerttu-Kaarina Suosalmen, Reko Lundánin, Michael Baranin ja Pirkko Saision näytelmiä. 2000-luvun alun puhutuimpia suomalaisia näytelmiä ovat olleet esimerkiksi Sofi Oksasen Puhdistus sekä Kristian Smedsin ohjaama Väinö Linnan Tuntematon sotilas -romaanin näytelmädramatisointi. Ohjelmistossa on aina myös lapsille suunnattuja näytelmiä.

Ohjaajia
Pekka Alpo (1920–)
Michael Baran (1992–)
Aina Bergroth (dramaturgi, 2001–2017)
Esko Elstelä (1974–1994)
Antti Einari Halonen (1992–2011)
Adam Hanuszkiewicz (1985–1987)
Arto af Hällström (1988–2015)
Wilho Ilmari (1937–1957)
Otmar Krejca (1985–1987)
Ritva Laatto (1956–1962)
Edvin Laine (1953–1973)
Esa Leskinen (2018–)
Mika Myllyaho (2000–)
Markus Packalén (1985–1987)
Veli-Matti Saikkonen (1965–1970)
Ritva Siikala (1985–1987)
Eugen Terttula (1977–)

Näyttelijöitä

Ida Aalberg (1902–1911)
Risto Aaltonen (1963–, 1977–)
Axel Ahlberg (1878–1924)
Pekka Alpo (1920–)
Maria Aro
Pekka Autiovuori (1967–2009)
Asta Backman (1945–1946, 1970-l alku)
Fritz-Hugo Backman (–1967)
Hannu-Pekka Björkman (2009–2011, 2018–)
Heidi Blåfield (1923–)
Paul Budsko
Wanda Dubiel (1998–2011)
Eeva Eloranta
Ella Eronen (1939–1950, 1955–1965)
Kyllikki Forssell (–1981, 1983–)
Mi Grönlund (2003–2013)
Tyyne Haarla (1923–1960)Tyyne Haarla, Ilona-esitystietokanta, Teatterin tiedotuskeskus, viitattu 19.12.2014.
Kristiina Halttu (2005–)
Marjukka Halttunen (1973–2009)
Kauko Helovirta (1965–1992)
Helge Herala (1963–, 1967–)
Jarno Hiilloskorpi (1974–1989)
Aimo Hiltunen
Veikko Honkanen (1987–2002)
Päivi Horsma (1908–1951)
Leena Häkinen (1952–1990)
Tapio Hämäläinen
Hannes Häyrinen (1975–)
Ansa Ikonen (1935–1978)
Olli Ikonen (1981–1985, 1987–)
Ahti Jokinen (1975–1984)
Emmi Jurkka
Jussi Jurkka (1957–1982)
Martti Järvinen (–1981, 1983–)
Yrjö Järvinen (1981–)
Kalevi Kahra (1963–)
Katariina Kaitue (1991–)
Tauno Kajander (1963–)
Hemmo Kallio (1890–)
Ismo Kallio (1955–2013)
Aarre Karén (1987–1999)
Pirkko Karppi (1945–1948, 1963–1969)
Jani Karvinen (2009–)
Martti Katajisto (1954–1990)
Matti Kiianlinna (1921–1929)
Eero Kilpi (1903–1949)Kuka kukin on 1954, sivu 360. Runeberg.org. Viitattu 17.7.2016.
Heikki Kinnunen (1967–1971)
Kosti Klemelä (1955–)
Seppo Kolehmainen
Aku Korhonen (1927–1960)
Jaakko Korhonen
Marja Korhonen (1963–)
Aksa Korttila
Maria Kuusiluoma (1997–)
Minka Kuustonen
Juhani Laitala (1985–)
Hannu Lauri (–1976, 1977–1981, 1983–)
Arvo Lehesmaa
Senja Lehti (1940-luku)
Benjamin Leino (1902–1908)
Mimmy Leino (1874–1912)
Aarne Leppänen (1916–1937)
Kaisu Leppänen (1928–1970)
Helmi Lindelöf (1901–1946)
Leevi Linko
Petri Liski (1990–)
Antti Litja (1975–)
Esa-Matti Long (ent. Pölhö, 1998–)
Pirjo Luoma-aho (1987–)
Maikki Länsiö (1953–1965)
Markku Maalismaa (1985–)
Pihla Maalismaa (2016–2017)
Tarmo Manni (1948–1986)
Petri Manninen (1991–)
Tuomas Mattila (1977–)
Juha Mäkelä (–1975)
Juha Muje (1997–2013)
Pirjo Määttä (2000–)

Ester Niska (1903–1907)
Marita Nordberg (2008–)
Eija Nousiainen
Harri Nousiainen
Heikki Nousiainen (1975–2008)
Mirjam Novero-Laine
Katri Nyquist (1987–1990)
Aarne Orjatsalo (1902–1904)Aarne (Alarik) Orjatsalo (1883–1941). Books and Writers. Viitattu 27.2.2007.
Karin Pacius (1980–2022)
Kari Paju (1981–1985)
Jukka-Pekka Palo (1977–, 1991–)
Tauno Palo (1932–1973)
Terhi Panula (1980–)
Yrjö Parjanne (1981–)
Eila Peitsalo (–1987)
Ilja Peltonen (2007–)
Tapani Perttu (1987–2005)
Aapo Pihlajamäki (1904–1934)
Hilda Pihlajamäki (1904–1932)
Tiina Pirhonen (1994–1997)
Heikki Pitkänen
Anja Pohjola (1991–)
Tuulikki Pohjola (1945–1948)
Annika Poijärvi
Rose-Marie Precht (–1971)
Jukka Puotila (1985–)
Sari Puumalainen (1995–)
Antti Pääkkönen (1985–)
Seppo Pääkkönen (1981–)
Leena Pöysti (2006–2007)
Lasse Pöysti (1945–1952)
Teppo Raikas (1905–)
Matti Ranin (1948–1975)
Jukka Rantanen (1981–)
Alex Rautio (1904–1916)
Katri Rautio (1880–1917)
Wenla Reimaluoto (2023–)
Janne Reinikainen
Marko Reinola (1991–1993)
Eila Rinne (1963–)
Einar Rinne (1921–1923)
Jalmari Rinne (1936–1963)
Joel Rinne (1928–1972)
Taneli Rinne (1963–)
Tiina Rinne (1977–1994)
Tommi Rinne (1963–, 1983–1993)
Otto Rokka
Martti Romppanen (1952–)
Leena Rousti (1982–1990)
Gerda Ryselin
Esa Saario (1958–1997)
Holger Salin (1952–1977)
Petteri Sallinen (–1991, 1993–)
Toivo Salmela (1975–)
Esko Salminen (1961–1969, 1992–)
Katja Salminen (1977–)
Kristo Salminen
Marja Salo
Seppo Sariola (1980-l. alku)
Heikki Savolainen (1948–1971)
Paula Siimes (1981–)
Pentti Siimes (1953–1994)
Vilho Siivola (1940–1977)
Jussi Snellman (1901–1947)
Ruth Snellman (1913–1961)
Aili Somersalmi (1908–1956)
Urho Somersalmi (1908–1958)
Evert Suonio (1895–n. 1920)
Aila Svedberg
Simo Tamminen (1981–2010)
Elli Tompuri (1902–)
Lilli Tulenheimo (1897–1927)
Timo Tuominen
Yrjö Tuominen
Otto Tuulos
Ilmari Unho (1922–1931)
Turo Unho (–1971)
Leif Wager (1975–)
Henny Waljus (–1977)
Juha Varis
Matti Varjo (1963–)
Eeva-Kaarina Volanen (1945–1990)

Lähteet
 Timo Martin, Pertti Niemi & Ilona Tainio: Suomen teatterit ja teatterintekijät. Tammi 1974.

Viitteet

Kirjallisuutta


Aiheesta muualla

 Suomen Kansallisteatterin verkkosivut

Luokka:Helsingin nähtävyydet
Luokka:Helsingin teatterit
Luokka:Kluuvi
Luokka:Helsingin jugendrakennukset
Luokka:Onni Tarjanteen suunnittelemat rakennukset
Luokka:Heikki ja Kaija Sirenin suunnittelemat rakennukset
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Helsingin suojellut rakennukset