Oliver Cromwell

Oliver Cromwell (25. huhtikuuta 1599 Huntingdon, Cambridgeshire, Englannin kuningaskunta – 3. syyskuuta 1658 Lontoo, Englanti) oli englantilainen sotilasjohtaja ja poliitikko. 

Uskonnoltaan hän oli puritaani. Kukistettuaan Kaarle I:n Englannin sisällissodassa Cromwell toimi Englannin, Irlannin ja Skotlannin yksinvaltaisena hallitsijana, lordiprotektorina vuosina 1653–1658.Interregnum. The Official Website of British Monarchy. Tieteen kuvalehti Historia 6/2013, s. 11.

 Nuoruus 

Oliver Cromwell opiskeli Cambridgen yliopiston Sidney Sussex Collegessa, joka oli vastikään perustettu, vahvasti puritaaninen korkeakoulu. Hän ei kuitenkaan koskaan valmistunut ja keskeytti opintonsa vuonna 1617, luultavasti isänsä, parlamentin alahuoneen edustaja Robert Cromwellin (n. 1560–1617) kuoleman takia. Hänen äitinsä oli Elizabeth Steward.

Sosiaaliselta taustaltaan Cromwell kuului alempaan aateliin, mutta hän putosi hetkellisesti säätyjärjestyksessä lähelle talonpoikaisluokkaa ja toimi vuokraviljelijänä 1630-luvulla, kunnes peri vuonna 1636 enonsa kiinteistöomaisuuden Elyssä sekä tämän kymmenysten kerääjän aseman Elyn katedraalissa ja nousi uudelleen korkeampaan yhteiskunnalliseen asemaan.

 Avioliitto ja lapset 
Hän avioitui 22. elokuuta 1620 St Giles-without-Cripplegaten kirkossa Lontoossa Elizabeth Bourchierin (1598–1665) kanssa, joka oli syntyisin Felstedistä Essexistä ja varakkaan nahkakauppias Sir James Bourchierin ja Frances Cranen tytär.

Heille syntyi yhdeksän lasta. 

 Robert Cromwell (kastettu 13. lokakuuta 1621 – toukokuu 1639), kuoli 18-vuotiaana koulussa ollessaan
 Oliver Cromwell (kastettu 6. helmikuuta 1623 – 1644), kornetti lordi St. Johnin joukoissa Essexin jaarlin armeijassa, kuoli 21-vuotiaana isorokkoon
 Bridget Cromwell (kastettu 4. elokuuta 1624 – 1681), avioitui (1) 1646 Henry Iretonin kanssa, heille syntyi neljä lasta ja avioitui (2) 1652 Charles Fleetwoodin kanssa
 Richard Cromwell (4. lokakuuta 1626 – 12. heinäkuuta 1712), seurasi vuonna 1658 isäänsä lordiprotektorina, protektoraatti romahti vuotta myöhemmin. Avioitui toukokuussa 1649 Dorothy Mayorin kanssa, heillä oli yhdeksän lasta, joista neljä saavutti aikuisuuden.
 Henry Cromwell (20. tammikuuta 1628 – 23. maaliskuuta 1674), toimi Irlannin lordiprotektorin sijaisena, avioitui Elizabeth Russellin kanssa, heillä oli seitsemän lasta.
 Elizabeth Cromwell (kastettu 2. heinäkuuta 1629 – elokuu 1658), avioitui John Claypolen kanssa, heillä oli neljä lasta. Elizabeth tunnettiin nimellä "Bettie", ja hänen sanottiin olleen isänsä suosikkilapsi.
 James Cromwell (syntynyt ja kuollut vuonna 1632)
 Mary Cromwell (kastettu 9. helmikuuta 1637 – 19. marraskuuta 1713), avioitui Fauconbergin jaarli Thomas Belasysen kanssa
 Frances Cromwell (6. joulukuuta 1638 – 27. tammikuuta 1721), avioitui (1) Robert Richin kanssa ja (2) Sir John Russellin, 3. baronetin, kanssa.

 Sisällissota ja valtakausi 

Kuningas Kaarle I hallitsi Englantia yksinvaltaisesti. Kuninkaan ja parlamentin välit kiristyivät 1640-luvulla niin, että osapuolet alkoivat koota aseistusta toisiaan vastaan. Oliver Cromwell oli alun perin parlamenttiedustaja, joka kokosi sisällissodan alussa rautakylki-joukot, jotka muodostivat perustan sisällissodassa ratkaisevassa roolissa olleelle ”uuden mallin armeijalle” (New Model Army). 

Kaarle I menetti valtansa lopullisesti vuonna 1648 ja seuraavana vuonna niin sanottu tynkäparlamentti lakkautti monarkian. Vuonna 1649 Cromwell johti menestyksekkään sotaretken Irlantiin estääkseen Kaarle I:n valtaa tavoitellutta poikaa Kaarle II:a saamasta siellä jalansijaa. Irlannin vastarinta murskattiin säälimättömästi ja Droghedassa ja Wexfordissa tehtiin joukkomurhat. Irlanti jaettiin lahjamaina Cromwellin sotapäälliköille ja sotilaille, ja iirinkielinen kantaväestö ajettiin Connaughtiin (to Hell or Connaught). Kaarle II asettui ensin Skotlantiin ja tunkeutui sitten Englantiin, jossa hänen joukkonsa murskattiin ja hän pakeni Ranskaan.

Oliver Cromwellista oli tullut vuonna 1650 armeijan komentaja, ja kaikki sotilaallinen valta oli hänellä. Vaikka hän oli puolustanut parlamenttia kuningasta vastaan, hän ajautui sen kanssa ristiriitoihin. Joulukuussa 1653 Cromwell hajotti parlamentin ja nimitti tilalle oman hallituksensa, joka nimitti Cromwellin protektoriksi.Black 2003, s. 148. Käytännössä Cromwell hallitsi tästä lähtien sotilasdiktaattorina. Cromwellin diktatuuri oli selvimmillään vuosina 1655–1656, kun hän hallitsi ilman parlamenttia suorin sotilasvoimin estääkseen rojalistiset salaliitot.Gentles 2011, s. 163–165.

Oliver Cromwell hallitsi kuolemaansa 1658 saakka diktaattorina. Hänen poikansa Richard Cromwell peri isänsä aseman, mutta ei pystynyt säilyttämään sitä. Parlamentti kutsui syrjäytetyn vallantavoittelija Kaarle II:n takaisin, ja tämä toteutti Englannin restauraation. Oliver Cromwell haudattiin Westminster Abbeyyn vuonna 1658. Kolme vuotta myöhemmin, kun monarkia oli palautettu ja Kaarle II astui takaisin valtaistuimelle, alahuone äänesti 4. joulukuuta 1660, että kuningas Kaarle I:n murhaajien Oliver Cromwellin, Henry Iretonin ja John Bradshawin arkut kaivettaisiin ylös Abbeystä, vedettäisiin Tyburniin ja ruumiit ripustettaisiin hirsipuuhun Kaarle I:n teloituksen vuosipäivänä 30. tammikuuta. Päät katkaistiin ja kiinnitettiin seipäisiin Westminster Hallin ulkopuolelle. Ruumiit haudattiin Tyburnin hirsipuun alle (lähellä Marble Archia). Oliver Cromwellin pään uskotaan olevan haudattuna hänen opinahjoonsa Sidney Sussex Collegeen. Rautoihin laitettu ruumis katosi aikojen saatossa, mutta hänen irrotettu kallonsa vaelsi keräilijöiden ja museoiden kokoelmissa kolmensadan vuoden ajan, kunnes se lopulta vuonna 1960 haudattiin Cambridgen yliopiston alueelle.

Pieni moderni kivi, joka asetettiin kirkkoon vuonna 1949 Cromwell-yhdistyksen kustannuksella, jotta vierailijat näkisivät hänen nimensä, kertoo hänen lyhyestä hautausajastaan:

THE BURIAL PLACE OF OLIVER CROMWELL 1658–1661

 Saavutukset ja arviot 

pienois|pysty|Oliver Cromwellin patsas Westminsterin palatsin kupeessa.
Cromwellin kaudella Englanti valtasi Jamaikan EspanjaltaBlack 2003, s. 150 ja voitti Alankomaat ensimmäisessä Englannin–Hollannin sodassa. Cromwellin aikana Englannin ulkopoliittinen voima kasvoi yleisesti.

Cromwellin luonnetta ja hallituskautta on vaikea kuvata yksiselitteisesti. Eräät painottavat hänen uskonnollista ja muuta suvaitsevaisuuttaan. Muun muassa juutalaisten sallittiin palata maahan ensimmäistä kertaa Edvard I:n karkotettua heidät vuonna 1290Black 2003, s. 149 ja edistysmielisyyttään, jota ei aikakauden yhteiskunnassa kuitenkaan ehdottomasti arvostettu.Black 2003, s. 148–149. Toisaalta on pantu merkille hänen häikäilemätön vallanhalunsa ja Irlannin-sotaretkellä tehdyt raa'at joukkomurhat, jotka ovat osaltaan vaikuttaneet Englannin ja Irlannin kahdenvälisiin suhteisiin ja käsityksiin toisistaan.”Cromwell’s campaign, especially the capture of Drogheda and Wexford in 1649, has since become proverbial for cruelty, and as such plays a major role in the anglophobic Irish public myth.” Black 2003, s. 145

Cromwellin arvo on edelleen kiistanalainen. Valistusaikana Cromwellia pidettiin häikäilemättömänä diktaattorina, joka käytti uskonnollisia syitä vain verukkeena vallan tavoitteluun. Vasta 1800-luvun puolimaissa historiantutkija Thomas Carlyle avarsi arviota Cromwellia ymmärtävään suuntaan. Carlyle korosti Cromwellin hallinneen kansan parhaaksi. Myös kuningasmieliset tutkijat myöntävät, että Cromwell oli terävänäköinen, jalomielinen ja lujatahtoinen johtaja.Rystad 1985, s. 237–239.

 Lähteet 




 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Englannin lordiprotektorit
Luokka:Diktaattorit
Luokka:Valtionhoitajat
Luokka:Vuonna 1599 syntyneet
Luokka:Vuonna 1658 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Oxfordin yliopiston kanslerit