Infinitiivi

Infinitiivi (vanhemmissa suomen kieliopeissa joskus nimitapa) on yksi verbin infiniitti- eli nominaalimuotojen tyypeistä. 

 Infinitiivin käsitteestä ja määritelmästä 
Infinitiivit ovat nominaalimuotoja eli verbinmuotoja, jotka eivät taivu verbin tyypillisissä taivutuskategorioissa (persoona, aikamuoto, tapaluokka). Infinitiivejä on eurooppalaisessa kielioppiperinteessä usein rinnastettu substantiiveihin (nomineihin), koska ne voivat monissa eurooppalaisissa kielissä toimia substantiivin tapaan tietynlaisten verbien objekteina (haluan olla rauhassa, vrt. haluan rauhaa) ja joskus subjekteina (minua ärsyttää istua melussa, vrt. melu ärsyttää). Infinitiivit on kuitenkin pidettävä erillään varsinaisista verbaalinomineista (teonnimijohdoksista), sillä infinitiivit eivät yleensä taivu eivätkä käyttäydy lauseessa substantiivin tapaan kuin hyvin rajatusti. 

Infinitiivit ilmaisevat usein toiminnan tarkoitusta ja ovat siten lähellä konverbeja (verbiadverbeja). Erona on se, että konverbit ovat verbin vapaita määritteitä (adverbiaaleja), infinitiivit taas verbin (tyypillisesti esimerkiksi tahtomista, aikomista, käskemistä, täytymistä, pystymistä, alkamista tms. ilmaisevan verbin) pakollisia määritteitä (argumentteja). Monet suomen kieliopeissa perinteisesti infinitiiveiksi luokitelluista muodoista ovat kielitypologisesti paremminkin konverbeja.

Suomen infinitiivi

Suomen kieliopeissa infinitiiveiksi on perinteisesti luokiteltu ne nominaalimuodot, joilla (toisin kuin partisiipeilla) ei ole sijataivutusta tai on vain joitakin sijamuotoja. Tällaisia infinitiivejä on eri kieliopeissa erotettu kolme, neljä tai viisiHakulinen, Lauri: Suomen kielen rakenne ja kehitys I. Otava 1941.. Persoonamuodot muodostetaan lisäämällä muotoon possessiivisuffiksi, ei verbien persoonapäätteitä. I infinitiivin translatiiviin ja V infinitiiviin liittyy aina possessiivisuffiksi, samoin useimmiten II infinitiivin inessiiviin, tietyissä tilanteissa myös III infinitiivin abessiiviin.

Neljännen ja viidennen infinitiivin asema on kyseenalainen. Ison suomen kieliopin mukaan niin kutsuttu "neljäs infinitiivi" on verbin teonnimen käyttöä verbiliitossa, kun taas "viides infinitiivi" on tietynlainen adverbiaali. Suurin osa neljännen infinitiivin tunnustavistakin lähteistä erottaa sen teonnimestä, joka taipuu kaikissa sijamuodoissa, kun taas neljännessä infinitiivissä on kyse käskyrakenteesta (se on tekeminen, sitä ei ole tekemistä) tai jatkuvaa tekemistä ilmaisevasta rakenteesta tekee tekemistään. Viidettä infinitiiviä on kutsuttu myös propinkvatiiviksi ja proksimatiiviksi.

Esimerkki

+ Laulaa-verbin infinitiivit Nimitys  I infinitiivi  II infinitiivi  III infinitiivi  IV infinitiivi  V infinitiivi Tunnus  A  E  MA  MINEN  MAINEN persoonamuodotlaulaa

translatiivi:
 laulaakseni
 laulaaksesi
 laulaakseen
 laulaaksemme
 laulaaksenne
 laulaakseen  

inessiivi: laulaessa
 laulaessani
 laulaessasi
 laulaessaan
 (laulaessansa)
 laulaessamme
 laulaessanne
 laulaessaan
 (laulaessansa)

instruktiivi: laulaen 
laulama

taipuu seuraavissa sijamuodoissa:

 inessiivi: laulamassa
 elatiivi: laulamasta
 illatiivi: laulamaan
 adessiivi: laulamalla
 abessiivi: laulamatta
 instruktiivi: laulaman (harvinainen) 
laulaminen

taipuu seuraavissa sijamuodoissa:

 nominatiivi: laulaminen
 partitiivi: laulamista, laulamistaanadessiivi:
 laulamaisillani
 laulamaisillasi
 laulamaisillaan, laulamaisillansa
 laulamaisillamme
 laulamaisillanne passiivi inessiivi:
 laulettaessa 
instruktiivi:
 laulettaman   

 Lähteet 

Luokka:Kielioppi
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit