Abessiivi

Abessiivi (vanhoissa suomen kieliopeissa vajanto, joidenkin kielten kieliopeissa myös karitiivi tai privatiivi) on sijamuoto, joka ilmaisee jonkin puuttumista. 

 Abessiivi uralilaisissa kielissä 
Abessiivi saattaa palautua uralilaiseen kantakieleen saakka, ja se kuuluu edelleenkin useiden uralilaisten kielten sijajärjestelmään. Sen tehtävät ovat kautta kielikunnan hyvin samanlaiset. Sillä muodostetaan jonkin puuttumista ilmaisevia adverbiaaleja (esim. udmurtin mumytek-bubytek budyny ’kasvaa äidittä ja isättä’). Usein samalla suffiksilla muodostetaan verbeistä kielteisiä konverbejä eli ei-finiittisiä verbinmuotoja, jotka ilmaisevat jonkin toiminnan jäämistä tapahtumatta (esim. vuorimarin [ӛ]ške ӛštӛ­de, ńi-ma päšä-ät ak liält ’itse tekemättä (= jos ei itse tee) mikään työ ei tule tehdyksi’).

 Suomi 
Suomessa abessiivin pääte on vokaalisoinnun mukaan -tta tai -ttä. Murteissa pääte on laajalti yksinäis-t:llinen (rahata). Abessiivinpäätteen murteellinen variantti -ti esiintyy joissakin yleiskieleenkin vakiintuneissa adverbeissa: ääneti, iäti, huoleti, peräti, alati, alasti.

Vanhemmassa kirjakielessä ja suomen murteissa abessiivi (partitiivin ohella) esiintyy usein yhdessä ilman-preposition kanssa: ilman vaatteitta. Tätä käyttötapaa on nykysuomea normitettaessa 1800-luvun lopulta lähtien ruvettu pitämään virheellisenä.

Abessiivin käyttö on nykysuomessa suhteellisen tavallista kielteisissä konverbeissa (MA-infinitiivin abessiivimuoto): jää selvittämättä, yritin olla ajattelematta. Näistä muodoista monet ovat kivettyneet adverbeiksi: auttamatta, epäilemättä, huolimatta, kieltämättä, lakkaamatta, lukuun ottamatta, riippumatta, viipymättä, vääjäämättä, äkkiarvaamatta, puhumatta(kaan).

Kiteytyneiden ilmausten (pitemmittä puheitta, muitta mutkitta) lisäksi nykysuomen abessiivimuotoisten nominien käytössä voidaan erottaa kuusi tavallista merkitystyyppiä:

 tunnesana-abessiivit (huoletta, surutta);
 syyabessiivit (syyttä, aiheetta, perusteetta); 
 korvaukseen viittaavat abessiivit (maksutta, veloituksetta);
 sujuvuusabessiivit (vaivatta, moitteetta);
 selviytymisabessiivit (vahingoitta, naarmuitta);
 vahvikeabessiivit (varauksetta, poikkeuksetta, kiistatta).

Abessiivi mainitaan kieliopeissa ja oppikirjoissa usein ”vajaakäyttöisenä”, ”harvinaistuvana” tai ”marginaalisena” sijana. Laajempien kieliaineistojen pohjalta tehty tutkimus osoittaa kuitenkin, että abessiivi on nykysuomessa vähemmän yleinen mutta silti elinvoimainen sijamuoto, jolla on yhä kaikki suomen kielen sijamuotojen olennaiset ominaisuudet.

 Viro 
Virossa abessiivin (vir. ilmaütlev) pääte on -ta. Toisin kuin suomen yleiskielessä, virossa abessiivia voidaan käyttää sekä yhdessä preposition ilma ’ilman’ kanssa että ilman: Jüri sõi (ilma) isuta ’Jüri söi ilman ruokahalua, haluttomasti’. Toisin kuin suomessa, viron abessiivia voidaan käyttää myös attribuuttien sijana samoin kuin karitiivisia adjektiivijohdoksia, ja näiden välillä voi olla merkitysero: abessiivi-ilmaus sabata ahv (”hännättä apina”) tarkoittaa ’apinaa, joka on jostain syystä menettänyt häntänsä’, karitiiviadjektiivi-ilmaus sabatu ahv (’hännätön apina’) viittaa apinaan tai apinalajiin, jolla ei alun alkaenkaan ole ollut häntää.

 Saamelaiskielet 
Kantasaamessa on ollut *-ptāke̮k-päätteinen abessiivisija, joka ei kaikissa nykyisissä saamelaiskielissä ole enää elävässä käytössä. Pohjoissaamessa alkuperäinen abessiivisijan pääte on irronnut ja itsenäistynyt postpositioksi haga ’ilman’.

 Mordvalaiskielet 
Mordvalaiskielten abessiivin pääte (ersän -(v)tomo tai -(v)ťeme vokaalisoinnusta riippuen, mokšan -ftəma) toimii myös karitiiviadjektiivien johtimena. Esimerkkejä ersästä:
 lovtomo ’ilman lunta, lumeton’
 pevťeme ’ilman loppua, loputon’
 tońťemeť ’ilman sinua’.

 Mari 
Vuorimarissa (mutta ei niittymarissa) esiintyy abessiivisija, jota perinteisesti kieliopeissa nimitetään karitiiviksi. Sen pääte on -de tai -te, esim. roβotade ӛläš ak li ’ilman työtä ei voi elää’.

 Permiläiset kielet 
Permiläisten kielten abessiivin (kieliopeissa usein: karitiivi) pääte on komissa -tög, udmurtissa -tek. Se saattaa olla sukua itämerensuomalaisten kielten, saamen ja marin vastaaville päätteille.

 Ugrilaiset kielet 
Useimmissa ugrilaisen ryhmän kielissä ei ole varsinaista abessiivisijaa tai sen asema on epäselvä. Pohjoismansin -tāl- tai itämansin -tal-suffiksia, jolla muodostetaan karitiiviadjektiiveja, voidaan käyttää myös adverbiaaleja muodostamaan abessiivin tapaan, esim. itämansin tētal ’ruoaton; ruoatta’; pohjoismansin tōr pintāl ul minen ’huivia (päähän) panematta (”panematon”) älä mene (ulos)!’. Unkarissa ei ole abessiivisijaa, mutta sitä vastaavia adverbiaaleja muodostetaan karitiivijohdoksista essiivi-modaalin suffiksilla -ul/-ül, esim. sótlan ’suolaton’ → sótlanul ’suolatta’.

Itähantin kielessä abessiivisija esiintyy. Sen pääte on -ɬəɣ, esim. ɐːŋki-ɬəɣ ’äidittä’.

 Abessiiveja muissa kielissä 
Nimitystä abessiivi käytetään erityisesti uralilaisten kielten kieliopeissa. Muissa kielissä vastaavanlaisia sijoja nimitetään esimerkiksi karitiiveiksi (mm. papualaisessa kâten kielessä), privatiiveiksi (esim. tšuktšissa), antikomitatiiveiksi (samoin tšuktšissa) tai deprivatiiveiksi (esim. australialaisessa gooniyandin kielessä).

 Lähteet 

Luokka:Sijamuodot