Mikael Aleksandrovitš Romanov

Suuriruhtinas Mihail Aleksandrovitš Romanov (); (4. joulukuuta (J: 22. marraskuuta) 1878 Pietari, Venäjän keisarikunta – 12. kesäkuuta 1918 Motoviliha tehtaan asuma-alue lähellä Permiä, Neuvosto-Venäjä) oli venäläinen aatelinen ja Romanov-hallitsijasuvun jäsen, joka julistettiin Venäjän keisariksi lyhyeksi ajaksi maaliskuussa 1917.

 Suku ja nuoruus 
Hän oli Aleksanteri III:n ja Maria Fjodorovnan poika ja keisari Nikolai II:n nuorempi veli. Mihailin isoisä oli Aleksanteri II ja isoäiti keisarinna Maria Aleksandrovna. Nikolain lisäksi Mihaililla oli neljä sisarusta:
 suuriruhtinas Aleksandr Aleksandrovitš Romanov (7. kesäkuuta 1869 – 2. toukokuuta 1870), kuoli alle vuoden ikäisenä aivokalvontulehdukseen
 suuriruhtinas Georgi Aleksandrovitš Romanov (6. toukokuuta 1871 – 9. elokuuta 1899), kuoli 28-vuotiaana tuberkuloosiin
 suuriruhtinatar Ksenia Aleksandrovna Romanova (6. huhtikuuta 1875 – 20. huhtikuuta 1960)
 suuriruhtinatar Olga Aleksandrovna Romanova (13. kesäkuuta 1882 – 24. marraskuuta 1960)

Veljensä Georgin kuoleman jälkeen vuonna 1899 Mihailista tuli kruununperillinen, kunnes Nikolaille syntyi poika Aleksei vuonna 1904. Miša, kuten häntä kutsuttiin perhepiirissä "säteili onnesta kun ei ollut enää perintöruhtinas."Sebag Montefiore, Simon: Kolmas näytös: Rappio. Neljäs kohtaus: Venäjänmaan isäntä. Romanovit 1613–1918. WSOY, 2016. Ss. 642, 691. 

Helmikuussa vuonna 1880 joukko nihilistiaktivisteja räjäytti pommin Talvipalatsin ruokasalissa. Pommi tuhosi lähes koko huoneen. Kukaan ei loukkaantunut. Mihailin isä muutti perheineen Jelaginin palatsiin Mistulansaarelle. Mihail oli kolmevuotias, kun isoisä Aleksanteri II sai 13. maaliskuuta 1881 surmansa pommi-iskussa, jonka takana olivat narodnikkiterroristit. Mihailin isästä tuli uusi keisari, ja perhe muutti turvallisuutensa takia Hatsinan palatsiin, joka sijaitsee 48 kilometrin päässä Pietarista. Hatsina oli rakennettu Aleksanteri I:n isälle, keisari Paavali I:lle. Virallisten tilaisuuksien yhteydessä Pietarissa asuttiin Anitškovin palatsissa.
vasen|pienoiskuva|250x250px|Mihail nelivuotiaana (vielä mekossa koska oli alle 5-vuotias) ja vanhin sisar Ksenia Aleksandrovna, Albert Edelfelt 1882
Hänet kasvatettiin spartalaisesti sisarustensa kanssa englantilaiseen tapaan. He nukkuivat telttavuoteissa, nousivat kuudelta ja ottivat yleensä kylmiä kylpyjä, toisinaan heille annettiin lämmin kylpy äitinsä kylpyhuoneessa. Aamiainen oli yleensä puuroa ja mustaa leipää, lounas lampaankyljyksiä tai paahtopaistia herneitten ja uuniperunoitten kanssa ja teeaikaan leipää, voita ja hilloa. Asuinhuoneet olivat kaikki yksinkertaisesti sisustettuja. Ainoa näyttävä esine oli ikoni, jota ympäröivät helmet ja jalokivet. Vanhempiensa onnellisen avioliiton ansiosta hänet kasvatettiin rakkauden ja turvallisuuden ilmapiirissä, joka tuohon aikaan puuttui monista kuningasperheistä.
vasen|pienoiskuva|280x280px|Mihail vanhemman sisarensa Ksenian ja nuoremman sisarensa Olgan kanssa n. 1887
pienoiskuva|Mihail isänsä Aleksanteri III:n ja ranskanopettajansa Marc-Ferdinand Thormeyerin sekä englanninopettajansa Charles Heathin kanssa 1893
Mihail, jota perhepiirissä kutsuttiin nimellä Miša, vietti perheensä kanssa suuren osan lomista äitinsä kotimaassa Tanskassa sekä risteilyillä Suomen suuriruhtinaskunnan rannikolla, etenkin Aleksanteri III:n Langinkosken kalastusmajalla, joka valmistui vuonna 1889 Kymijoen rantaan Kotkaan. Kesäisin perhe asui Aleksanterin palatsissa, Livadijan palatsissa Krimillä tai kävi joskus myös peurametsällä Puolassa Łowiczin ruhtinaskunnassa.

Mihailia, kuten hänen sisaruksiaan, opettivat yksityisopettajat, ja hänellä oli englantilainen lastenhoitaja Elizabeth Franklin. Mihail ja nuorin sisar Olga kävivät usein vaelluksilla Hatsinan palatsin ympäristön metsissä isänsä kanssa, joka käytti tilaisuutta hyväkseen ja opetti heille erätaitoja kuten sienestämistä sekä nuotion sytyttämistä. Fyysisiä aktiviteetteja kuten ratsastusta opetettiin myös lapsesta lähtien sekä ortodoksisen uskonnon noudattamista. Pääsiäispaastoa noudatettiin tiukasti: lihaa, maitotuotteita ja kaikenlaista viihdettä vältettiin. 

Mihail oli lähes 16-vuotias, kun hänen isänsä sairastui vakavasti. Vuotuinen lomamatka Tanskaan peruttiin. Aleksanteri III kuoli ennenaikaisesti 1. marraskuuta 1894 Livadijan palatsissa Krimillä 49-vuotiaana. Vanhimmasta veljestä Nikolaista tuli keisari, ja Mikaelin lapsuus oli käytännössä ohi.
pienoiskuva|Suuriruhtinas Mihail Aleksandrovitš 1890-luvun lopulla
pienoiskuva|Mihail äitinsä Maria Fjodorovnan ja nuoremman sisarensa Olgan kanssa vuonna 1897

 Suuriruhtinas 
Leskikeisarinna Maria Fjodorovna muutti Anitškovin palatsiin nuorimpien lastensa Mihailin ja Olgan kanssa. Kuten useimmat perheensä miespuoliset jäsenet, Mihail oli ilmoittautunut armeijan palvelukseen. Hän suoritti koulutuksen tykistökoulussa ja liittyi upseerina ratsuväen tykistöön.

Mihail tuli täysi-ikäiseksi marraskuussa 1898 ja vain kahdeksan kuukautta myöhemmin hänestä tuli Nikolain kruununperillinen, kun keskimmäinen veli Georgi kuoli tuberkuloosiin vuonna 1899. Georgin kuolema ja sitä seurannut kruununperimyksen muutos korostuivat, koska Nikolailla ei ollut poikaa. Koska perintöoikeus rajoittui miehiin, hänen kolme tytärtään Olga, Maria ja Tatjana eivät olleet perimyskelpoisia. Kun Nikolain puoliso keisarinna Aleksandra Fjodorovna tuli raskaaksi vuonna 1900, tämä toivoi lapsen olevan miespuolinen. Aleksandra yritti saada itsensä julistetuksi syntymättömän lapsensa sijaishallitsijaksi Nikolain kuoleman varalta, mutta hallitus oli eri mieltä ja päätti, että Mihail olisi kruununperillinen syntymättömän lapsen sukupuolesta riippumatta. Nikolaille ja Aleksandralle syntyi neljäs tytär Anastasia seuraavana vuonna. Kun kruununperijä Aleksei syntyi vuonna 1904, Mihail nimitettiin sijaishallitsijaksi keisarinna Aleksandran kanssa, keisari Nikolain mahdollisen kuoleman varalta.

Suuriruhtinas Mihailia pidettiin huomaamattomana, hiljaisena ja hyväntahtoisena. Hänen lempinimensä oli 'Nuokku', koska hän nukahteli auton rattiin. Hän suoritti tavanomaisia ​​julkisia tehtäviä, joita valtaistuimen perilliseltä odotettiin. Vuonna 1901 hän edusti Venäjän keisariperhettä kuningatar Viktorian hautajaisissa ja sai Bathin ritarikunnan jäsenyyden. Seuraavana vuonna hänestä tehtiin Sukkanauharitarikunnan jäsen kuningas Edvard VII:n kruunajaisten yhteydessä. Kesäkuussa 1902 suuriruhtinas Mihail siirtyi Siniseen kyrassieeri-rykmenttiin [toisten tietojen mukaan komppanian komentajaksi marraskuussa 1902 Henkikaartin Preobraženski-rykmenttiin] ja muutti Hatsinan palatsiin, jossa rykmentti sijaitsi.

Mihail Aleksandrovitš oli täysi-ikäiseksi tultuaan saavuttanut taloudellisen itsenäisyyden. Hänen omaisuuteensa kuuluivat maan suurin sokerinjalostamo, miljoonien ruplan suuruinen pääoma, kokoelma moottoriajoneuvoja ja maatila Otrovossa kongressi-Puolassa ja Brasovossa lähellä Orjolia. Hän oli Venäjän suurimpia maanomistajia, jolla oli yli 120 000 hehtaarin maaomaisuus.

 Yksityiselämä 
pienoiskuva|Prinsessa Beatrice vuonna 1884
Vuonna 1902 Mihail tapasi serkkunsa Saksi-Coburg-Gothan prinsessa Beatricen (1884–1966). He rakastuivat ja aloittivat kirjeenvaihdon englanniksi. Mihail puhui sekä ranskaa että englantia sujuvasti. Aluksi näytti siltä, ​​että he avioituvat, mutta ortodoksinen kirkko kuitenkin kieltää serkusavioliitot, ja Mihailin isä ja Beatricen äiti suuriruhtinatar, herttuatar Maria Aleksandrovna olivat sisaruksia. Keisari Nikolai kieltäytyi antamasta lupaansa avioliitolle. Mihailin ja Beatricen molemminpuoliseksi pettymykseksi heidän romanssinsa päättyi.

Mihailin huomio kääntyi seuraavaksi Alexandra Kossikovskajaan (1875–1923), jota kutsuttiin lempinimellä "Dina", joka oli hänen sisarensa suuriruhtinatar Olgan hovineiti. Dinan isä Vladimir Kossikovski oli asianajaja ja Dina oli hovineidiksi poikkeuksellisesti porvarissukuinen ehkä sen vuoksi, että Olga oli perheen nuorin tytär eikä kruununperimysjärjestyksessä kovin korkealla sijalla. Mihail torjui ystäviensä vihjailut, että hän piti tätä rakastajattarenaan ja heinäkuussa 1906 hän kirjoitti keisari Nikolaille pyytäen lupaa mennä naimisiin. Nikolai ja leskikeisarinna Maria Fjodorovna olivat kauhuissaan, koska he katsoivat, että kuninkaallisen pitää avioitua vertaisensa eli toisen kuninkaallisen kanssa. Venäjän keisarisuvun säännön mukaan kuninkaallisen ja keisarilliseen sukuun kuulumattoman kansalaisen, jopa aatelisen, morganaattisesta avioliitosta syntyneet lapset eivät ole oikeutettuja kruununperimykseen. Nikolai uhkasi peruuttaa Mihailin sotilasnimitykset ja karkottaa hänet Venäjältä, jos tämä menisi naimisiin ilman hänen lupaansa. Maria Fjodorovna erotti Dinan tämän toimesta suuriruhtinatar Olgan hovineitinä ja vei Mihailin sukuloimaan kanssaan Tanskaan aina syyskuun 1906 puoliväliin asti.
pienoiskuva|Connaughtin prinsessa Patricia n. 1900
Pian hänen paluunsa jälkeen Venäjälle, kolme brittiläistä sanomalehteä ilmoitti 24. syyskuuta 1906, että suuriruhtinas Mihail aikoo avioitua Connaughtin prinsessa Patrician (1886–1974) kanssa, josta hän eikä Patricia tiennyt mitään. Buckinghamin palatsi antoi ilmoituksen, jossa asia kiellettiin. Patricia oli kuningatar Viktorian pojan Connaughtin herttua, prinssi Arthurin ja Preussin prinsessa Louisa Margaretan nuorin tytär.

Kaksi vuotta myöhemmin lokakuussa 1908 Mihail vieraili Lontoossa, jossa hän ja Patricia esiintyivät yhdessä seurapiiri tilaisuuksissa. Vaikuttaa todennäköiseltä, että Mihailin äiti Maria Fjodorovna suunnitteli poikansa avioliittoa sopivamman morsiamen kanssa ja virheellisen uutisen kirjoittaja, Reutersin kirjeenvaihtaja Guy Beringer ylitulkitsi näitä suunnitelmia.

Mihail ja entinen hovineiti Alexandra Kossikovskaja eli Dina suunnittelivat karkaamista, mutta heidän suunnitelmansa tyrehtyivät, koska Dina oli salaisen poliisin eli Ohranan valvonnassa ja häntä estettiin matkustamasta. Perheensä painostuksen alaisena ja koska ei enää voinut nähdä Dinaa, Mihail näytti menettävän kiinnostuksensa elokuussa 1907. Dina muutti ulkomaille. Hän ei koskaan mennyt naimisiin ja uskoi olevansa Mihailin laillinen morsian, vaikka heidän romanssinsa oli ohi.

 Avioliitto ja jälkeläiset 
pienoiskuva|Suuriruhtinas Mihail ja vaimo Natalia Brasova 1912
Suuriruhtinas Mihail esiteltiin vuonna 1907 upseeritoverinsa vaimo Natalia Sergejevna Wulffertille (os. Šeremetervskaja), joka oli eronnnut, aateliton ja jolla oli yksi tytär. Heidän välillään alkoi vuonna 1908 läheinen ystävyys ja vuonna 1909 heistä tuli rakastavaisia ja Natalia muutti erilleen aviomiehestään. Heille syntyi poika Georgi heinäkuussa 1910 ennen kuin avioero edellisestä aviomiehestä oli laillinen. Jotta poikaa voitiin pitää Mihailin lapsena, Natalian avioeron päivämäärää muutettiin aikaisemmaksi. Mihail nimesi pojan veljensä Georgi Aleksandrovitš Romanovin mukaan. Georgi tunnettiin nimellä kreivi Brasov. Hän kuoli Ranskassa 20-vuotiaana auto-onnettomuudessa 22. heinäkuuta vuonna 1931. 

Mihail matkusti Natalian kanssa ulkomaille ja he menivät salaa, ilman keisarin lupaa naimisiin Wienissä Pyhän Savvan serbialaisessa kirkossa 30. lokakuuta 1911 [joittenkin tietojen mukaan 1912]. Ulkomaiset tiedustelupalvelut kuitenkin seurasivat paria tiukasti, ja Mihail menetti perintöruhtinas Aleksein syntymän jälkeen vuonna 1904 saamansa sijaishallitsijan arvonimen, sotilasyksikköjensä komentajuuden eikä saanut palata kotimaahansa.

 Ensimmäinen maailmansota 
Mihail sai palata Venäjälle ensimmäisen maailmansodan sytyttyä vuonna 1915 sekä sai takaisin arvonimensä ja sotilasyksikköjensä komentajuuden. Hänen vaimonsa käytti nyt arvonimeä kreivitär Brasova. Hän puhui duuman vasemmistoedustajien kanssa, jopa asioista, joista kuka tahansa muu olisi kyyditty pariksikymmeneksi vuodeksi Siperiaan. Suuriruhtinas Mihail komensi ensimmäisessä maailmansodassa kaukasialaisista sotilaista koostuvaa ratsuväen ”Villiä divisioonaa” ja palkittiin ansioistaan lounaisrintaman taisteluissa Pyhän Yrjön ristillä.
pienoiskuva|Suuriruhtinas Mihail ja hänen kaukasialaisista ratsusotilaista koostuvan "Villin divisioonansa" 2. prikaatin upseerit

 Monarkian loppu 
Nikolai II luopui kruunusta veljensä hyväksi Pihkovassa 15. maaliskuuta (J: 2.. maaliskuuta) 1917. Aluksi Nikolai suunnitteli luopuvansa vallasta poikansa Aleksein hyväksi Mihail tämän sijaitshallitsijana, mutta lääkärien lausuntojen mukaan hemofilia B:tä sairastanut Aleksei tarvitsisi vanhempiaan, jotka todennäköisesti ajettaisiin maanpakoon. Näin ollen Nikolai päätyi valitsemaan veljensä seuraajakseen. Seuraavana päivänä Mihail allekirjoitti Pietarissa manifestin, jossa hän sanoi suostuvansa hallitsijaksi vain, jos perustuslakia säätävä kokous niin päättäisi. 

Mikaelin manifesti:

pienoiskuva|Mihail Aleksandrovitš ja Pjotr Ludvigovitš Znamerovski Permissä huhtikuussa 1918. Viimeinen tunnettu valokuva Mihail Aleksandrovitšistä, joka oli vannonut pitää partansa ajamatta kunnes pääsee vapaaksi.

 Vallankumous ja kuolema 
Helmikuun vallankumouksen jälkeen helmi-maaliskuussa 1917 Mihail Aleksandrovitš asui Hatsinan palatsissa eikä osallistunut maan poliittiseen elämään. Elokuusta 1917 lähtien hän oli kotiarestissa. Loka-marraskuussa 1917 valtaan nousseet bolševikit antoivat Mihailin olla Hatsinassa maaliskuuhun 1918 saakka. Sen jälkeen hänet päätettiin lähettää Permin alueelle. Luotettavimpien arkistolähteiden mukaan Mihail ja hänen sihteerinsä Nikolai Brian Johnson teloitettiin Permin lähistöllä 12. kesäkuuta 1918 Permin Tšekan eli salaisen poliisin käskystä. Hänen hautapaikkaansa ei tiedetä.

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Romanov-suku
Luokka:Venäläiset teloitetut
Luokka:Vuonna 1878 syntyneet
Luokka:Vuonna 1918 kuolleet