Eem-interglasiaali

! Ajanjakso
! Alijakso
! Epookki
! Tuhatta vuotta sitten
|----
| rowspan="3" style="background-color: #FFDE00;" | Kvartääri
| rowspan="3" style="background-color: #FFEEBD;" | Pleistoseeni
| rowspan="1" style="background-color: #FFEEBD;" | Veiksel-jääkausi
| rowspan="1" | 11,5–116
|----
| rowspan="1" style="background-color: #FFEEBD;" | Eem-interglasiaali
| rowspan="1" | 116–131'
|----
| rowspan="1" style="background-color: #FFEEBD;" | Saale-jääkausi
| rowspan="1" | 131–380
|}

Eem-interglasiaali oli viime jääkautta edeltänyt lämmin kausi noin 131 000–114 000 vuotta sitten. Se oli pleistoseenin viimeinen interglasiaali. Kausi oli laajalti nykyistä lämpimämpi ja kosteampi. Nykyisiä kasvillisuusvyöhykkeitä vastaavat vyöhykkeet olivat nykyisiä vyöhykkeitä pohjoisempana. Alueet, joilla oli Jäätikköä tai tundraa olivat nykyistä suppeampia. Jaloja lehtipuita kasvoi Oulun korkeudella. Etelä-Englannissa oli subtropiikin eläimistöä ja ilmasto siellä muistutti nykyisen Ranskan ilmastoa. Merenpinta oli nykyistä 2-5 metriä korkeammalla. Etelä-Suomi oli suurelta osin veden peitossa. Euroopassa eli neandertalinihmisiä.

Eem oli Saale-jääkauden ja Veiksel-jääkauden välissä. Meriaineistojen mukaan Eem-interglasiaali olisi ollut 130 000–115 000 vuotta sitten, ja manneraineiston mukaan 126 000–109 000 vuotta sitten.Lunkka: Maapallon ilmastohistoria, s. 232. Eem-interglasiaalikauden alun ja päättymisen tarkka ajoitus vaihtelee eri lähteissä käytettyjen ajoitusmenetelmien epätarkkuuden takiaLunkka 2008, s. 227–228. ainakin tuhannen vuoden verran.

Suomessa vuoden keskilämpötila oli jopa 4 astetta nykyistä korkeampiMarjatta Koivisto: Jääkausi. Otava 2004, Kvartäärikausi ja jääkaudet, s. 49.Seppo Vuokko, Tom Björklund, Tammi 2009. Kohta: Eem-interglasiaali, s. 16. ja laajoilla alueilla kasvoi Keski-Euroopan tyyppistä lehtimetsääRussian Nature,Physical Geography of Northern Eurasia, Climatic Change and the Development of Landscapes, History of Vegetation alkup. lähde Grichuk 1984.. 

Itämeren paikalla ollut Eemmeri oli yhteydessä Vienanmereen eristäen Fennoskandian omaksi saarekkeekseen. Myös Pohjois-Venäjällä meri peitti laajoja nykyään kuivia alueita. Niinpä Taimyrin niemimaan ylävät alueet olivat saari ja rannikko sen kohdalla noin 60 leveysasteellaVelichko 1984, s. 170..

Kaudesta käytetään myös tieteellistä nimeä MIS 5 (marine isotope stage 5). Eem-kausi on Englannissa nimeltään Ipswichian, Alpeilla Riss-Würm, USA:ssa Sangamon, Venäjällä Mikulino, Länsi-Siperiassa Kasancev ja Suomessa Tepsankummun interglasiaali.

Euroopassa eli neandertalinihmisiä, jotka ovat sittemmin kuolleet sukupuuttoon.

 Eem-kauden ilmasto 
Eem-kausi kesti Pohjois-Saksan liejukerrostumien mukaan noin 12 000 vuotta. Eem-kaudella oli huipussaan hyvin lämmintä, ja vuodenaikavaihtelut luultavasti nykyistä suurempia. Talvet olivat yleensä nykyistä lämpimämpiä ja kosteampia pohjoisella pallonpuoliskolla, mutta jotkut alueet hieman nykyistä viileämpiä.  Kausi päättyi monista Keski-Euroopan siitepölysarjoista päätellen melko äkkiä.

Nimenomaan Eemin varhaisessa lämpimässä vaiheessa talvet olivat kosteita ja leutoja ja ilmasto mereinen. Kaudella oli lämpimimmillään Siperiassa tundraa vain aivan Taimyrin niemimaalla ja idempänä Keski- ja Itä-Siperian pohjoisrannoilla joillain alueillahttp://ardeajournal.natuurinfo.nl/ardeapdf/a88-193-205.pdf . Villamammutti lienee harvinaistunut kauden alussaSuom. National Geographic, touko-kesäkuu 2009.. Suomen lähialueilla Baltian altaassa Eem-kauden jääkauden megafaunalöydöt ovat harvinaisia, minkä syiksi on ehdotettu mannerjäätikön löytöjä hävittävää vaikutusta ja näiden eläimien todellisesta harvinaisuudestahttp://www.sekj.org/PDF/anzf28/anz28-229-240.pdf.

Korkeimmillaan merenpinta nousi 4–6 metriäLunkka (2008): Maapallon ilmastohistoria, s. 234. nykyisen tason yläpuolelle. Etelämantereella ja Grönlannissa oli 3–5 astetta nykyistä lämpimämpää, ja Grönlannin mannerjäätikkö saattoi olla 30–50 % nykyistä pienempi.

Eem-kautta vastaa varhainen Monastirian-rantaviiva eli Tyrrhenian II -rantaviiva. Joidenkin tietojen mukaan Eem-kauden ilmasto olisi ollut nykyistä epävakaampi. Nämä tiedot perustuvat mm. Grönlannista porattuun GISP 2-jäänäytteeseen, jossa näyttää olevan nopeita vaihteluita. Näiden epäillään johtuvan osaksi jään ja alla olevan maan vuorovaikutuksesta, joka on mm. rutannut jään laskokselle niin, että vanhempi kerrostuma on tullut uuden päälle. Tämän arvellaan kertovan jääkentän melkein sulaneen Eem-kaudella. Myöhempien tutkimusten mukaan Eem-kaudella oli joitain ilmastonvaihteluja, muttei siinä mitassa kuin GISP 2-näytteen mukaan. Kauden ilmaston on havaittu alku- ja loppuvaihetta lukuun ottamatta olleen melko vakaa, niin kuin nykyisen holoseenikaudenkin.

 Lämpötilat Eem-kaudella 
Muinaisten siitepölyjen mukaan Eem-interglasiaali oli keskivaiheillaan 120 000 vuotta sitten pohjoisessa ja keskisessä Euroopassa 2–3 astetta nykyistä lämpimämpiEsko Kuusisto – Jukka Käyhkö, Globaali muutos. Suomen Akatemian Figare-ohjelma, s. 40.. Toisten tietojen mukaan maapallon keskilämpötila oli Eem-kaudella noin 6 000 vuoden takaista holoseenin lämpötilaoptimia 2 astetta eli 4 astetta nykyistä lämpimämpi. Planktonlajiston perusteella kylmiä jaksoja olisi ollut 127 000–126 000, 122 000–121 000 ja 117 000 vuotta sitten.

Varsinkin Euraasian mantereen sisäosat lämpenivät talvellaVelichko 1994, s. 263., Moskovan seuduilla tammikuun keskilämpö nousi jopa 11 astetta.

Englannin kesälämpötila oli kolme astetta nykyistä korkeampi, ja alueen ilmasto muistutti nykyisen Etelä-Ranskan ilmastoa Bordeaux'n tai jopa Barcelonan leveyksillä.

Lämpötila lienee aaltoillut rajusti MIS 5 -vaiheen alkaessa, sillä edellisen MIS 6 -vaiheen lopussa Portugalin länsipuolen meriveden lämpötila oli noin 15–16 astetta, mutta putosi 130 000 vuotta sitten noin 11 asteeseen. Tämä saattaa kieliä viime jääkauden loppuvaiheen nuoremman dryaskauden tyyppisestä "takatalvesta". Mutta noin 13 000–124 000 vuotta sitten meriveden lämpötila nousi noin 10 astetta, ja erityisen rajusti, noin seitsemän astetta 126 000–124 000 vuotta sittenLunkka: Maapallon ilmastohistoria, s. 230..

 Sateet Eem-kaudella 
Etelä-Aasiassa satoi Kaspianmeren ja Araljärven pohjoispuolisten arojen seuduilla noin 100 mm nykyistä enemmänVelichko 1994, s. 270. ja Krimin niemimaalla jopa 200 mm nykyistä enemmän. Tämän mukaan Eurooppa oli Eem-kaudella nykyistä huomattavasti kosteampi. Niinpä Volgan suistossa satoi 60 mm/v ja Araljärven seuduilla 500 mm. Krimin niemimaalla satoi 1 000 mmVelichko 1994, s. 271. samoin kuin Pohjois-Puolassa. Itä-Siperiassa Lena-joella satoi 400 mm eli 100–200 mm nykyistä enemmän.

 Eem-kauden loppu 
Joissain tarkasteluissa lämpökauden katsotaan jatkuvan pienten jäätiköitymisten yli 75 000 vuoden takaiseen aikaan asti, jolloin Veiksel-jääkausi alkoi koko ankaruudessaan. Kausi päättyi noin 5 000 vuoden aikana tapahtuneeseen asteittaiseen, jossain määrin aaltoilevaanLunkka: Maapallon ilmastohistoria, s. 231, kuva 33. 10 asteen viilenemiseen kohti jääkautta. Eemin viileneminen näkyy kasvillisuuskäyrissä noin 120 000 vuotta sitten, ja 117 500 vuotta sitten männyn määrä romahti nopeasti ja kylmään ja kuivaan liittyvän marunan (Artemisia) määrä lisääntyi rajusti Siperiassa 500 vuodessa.

 Eem-kausi Suomessa 
Suomen keskilämpötila oli eräiden tietojen mukaan 2–4 °C, toisten jopa yli 4 °C korkeampi kuin nytFrenzel 1992, s. 23.. Heinäkuu oli 0–4 °C nykyistä lämpimämpi, elokuu yli 3 °C lämpimämpiFrenzel 199, s. 17, s. 19.. Tammikuu oli Suomessa 2–8 °C nykyistä lämpimämpi, helmikuu yli 4 °C nykyistä lämpimämpiFrenzel 1992, s. 13, s. 15.. Suomessa satoi 50–100 mm nykyistä enemmänFrenzel 1992, s. 27..

Etelä-Suomesta oli suuri osa veden peitossa, ja Itämerestä oli yhteys VienanmereenMarjatta Koivisto, Jääkausi s. 49. — Jürgen Ehrels,Quaternary and Glacial Geology, s. 313. — Juha Pekka Lunkka, Maapallon ilmastohistoria, s. 231, kuva 34., ja suuri osa Fennoskandiaa oli saarena. Sekametsä ulottui Oulun korkeudelle tai jopa napapiirille astiHoffecker 2002, s. 29., sen pohjoispuolelle Lapissa oli havumetsää. Ainavihannan lehtimetsän vyöhyke ulottui Etelä-Ruotsissa hieman Skånen pohjoispuolelle asti, ja tammi kasvoi Pietarin leveydellä.

Eem-interglasiaalin Suomen kasvistossa pistää silmään pähkinäpensaan esiintyminen suurina määrinä. Etelä-Pohjanmaalle ulottuivat saarni (Fraxinus), misteli sekä orjanlaakeri, mitkä viittaavat leutoihin talviin. Valkopyökki (Carpinus) levisi eteläiseen ja keskiseen Pohjanmaahan myöhäisessä viilenevässä Eemin vaiheessa, jolloin kuusi yleistyi. Kuusen mukana levisi maahan nykyään Etelä-Ruotsissa viihtyvä kuningassaniainen (Osmunda regalis). Ilmaston kylmetessä mänty ja koivu yleistyivät, Lappiin saapui lehtikuusta ja lopulta koivu oli kasvillisuuden päälaji Pohjanmaalla ennen tundran ruohovartisten kasvien leviämistä alueelle.

 Eem-interglasiaalin kasvistoa 
Eem-interglasiaalikaudella on nähtävissä kasvillisuuden kehityssarja ensin tundralajeista koivuun ja mäntyyn, sitten jalopuihin ja taas koivuun ja tundraan.

Metsiä kasvoi Nordkappissa Norjassa, nykyisellä tundra-alueella. Puita kasvoi eteläisellä Baffininsaarella nykyisellä tundralla, millä pituusasteella nykyinen puuraja on Quebecin Kuujjuaqissa. Preerian ja metsän raja oli Teksasissa nykyistä lännempänä, Lubbockin lähellä, nykyäänhän se on Dallasin lähellä. Lapissa ja Kuolan niemimaalla kasvoi havumetsää Jäämeren rannoillakin.Björn Kurten: Jääkausi, kartta s. 82..

Englannissa kasvoi pääasiassa tammimetsiä mutta myös Etelä-Euroopan puulajeja kuten montpellier’nvaahteraa.

Etelä-Grönlantiin levisi kaudella ensin leppä, sitten kuusi, mänty ja marjakuusiVuokko 2009, s. 16..

 Eem-interglasiaalin eläimistöä 
pienoiskuva|Eemin kauden nilviäisten esiintymistä eri syvyisissä kerrostumissa esittävä kaavio. Englannissa oli virtahepojaBjörn Kurtén: Jääkausi, s. 41. jopa Durhamin piirikunnassa asti. Niiden jäänteitä on löydetty muun muassa Devonista, Bockfastleighin Dart Bridgestä. Lisäksi Englannissa eli metsänorsuja ja Merckin sarvikuonoja, leijonia, täplähyeenoja, susia sekä suorasyöksyhampaisia norsuja. 

Alla on listattu Eem-kauden eläinlajeja:

 metsänorsu (Palaeoloxodon antiquus)
 aromammutti/villamammutti
 metsäsarvikuono
 arosarvikuono
 villasarvikuono
 hevonen
 euroopanvilliaasi
 villisika
 euroopanvirtahepo
 punahirvi
 Megaloceros giganteus (jättiläishirvi)
 kuusipeura
 metsäkauris
 leveäotsahirvi
 peura
 saiga-antilooppi
 gemssi
 vuorikauris, besoaarivuohi
 euroopantari
 metsävisentti
 arovisentti
 alkuhärkä
 euroopanmajava
 täplähyeena
 villikissa
 ilves
 leijona
 leopardi
 ahma
 mäyrä
 saukko
 susi
 kettu
 naali
 alkukarhu
 luolakarhu
 ruskeakarhu

 Katso myös 
 Jääkausiajat
 Paleoklimatologia
 Saale-jääkausi

 Lähteet  
 John F. Hoffecker, Desolate Landscapes, Rutgers University Press 2002, 
 A.A Velichko, Longman London 1994, Quaternary Environments of the Soviet Union, 
 Atlas of Paleoclimates and Paleoenvironmants of the Northern Hemisphere - Late Pleistocene-Holocene'', Editors-in-chief Burkhard Frenzel, Marton Pecsi, Andrej Alekseevich Velichko, Geographical Research Institute, Hungarian Academy of Sciences, Gustav Fischer Verlag Stuttgart, Budapest-Stuttgart 1992,  Budapest 


 Viitteet 

 Aiheesta muualla 
 Ulrich C. Müller, Stefan Klotz, Mebus A. Geyh, Jörg Pross, Gerard C. Bond: Cyclic climate fluctuations during the last interglacial in central Europe  

Luokka:Pleistoseeni