Mike Tyson

Michael Gerard ”Mike” Tyson (s. 30. kesäkuuta 1966 Brooklyn, New York, New York) on yhdysvaltalainen nyrkkeilijä, joka oli kiistaton raskaansarjan maailmanmestari vuosina 1987–1990 ja historian nuorin raskaansarjan mestari. Tyson tunnetaan myös yksityiselämänsä ongelmista.

 Nuoruus 
Tyson syntyi ja varttui Brooklynin Brownsvillen lähiössä New Yorkissa. Hänen vanhempansa olivat Lorna Smith Tyson ja Jimmy Kirkpatrick. Isä jätti perheen pian Miken syntymän jälkeen, ja kolmilapsinen perhe eli köyhyydessä.Oliver 2012

Tyson liittyi jo lapsena jengiin ja teki varkauksia, ryöstöjä ja muita rikoksia. Hän oli ikäisekseen isokokoinen, mutta onnistui huijaamaan uhrejaan viattomalta kuulostavalla puheäänellään. Nämä ominaisuudet johtivat myös siihen, että Tysonia kiusattiin paljon. Kun eräs jengiläinen tappoi Tysonin lemmikkikyyhkyn, Tyson hakkasi itseään isokokoisemman pojan ja havaitsi samalla olevansa hyvä tappelija.

Yhdeksänvuotiaana Tyson oli pidätetty kaikkiaan jo 52 kertaa.. Vakavien rikosten ja lukemattomien pidätysten jälkeen Tyson lähetettiin 12-vuotiaana poikien kasvatuslaitokseen. Siellä hänet jouduttiin tappeluhalukkuutensa vuoksi eristämään muista pojista. Tyson pyysi kasvatuslaitoksessa työskennellyttä entistä ammattilaisnyrkkeilijää Bobby Stewartia opettamaan hänet nyrkkeilemään. Stewart asetti opetuksen ehdoksi sen, että Tyson alkaa käyttäytymään kunnolla, mikä Tyson tekikin, ja hänestä tuli mallioppilas.

Amatööriura
Tyson teki lahjakkuudellaan Stewartiin niin suuren vaikutuksen, että tämä esitteli hänet Cus D’Amatolle, joka oli valmentanut aiemmin kahta maailmanmestaria. Tyson oli jo 13-vuotiaana aikuisen miehen kokoinen, ja D’Amato otti koeottelusta vakuuttuneena hänet talliinsa.

Tyson siirrettiin kasvatuslaitoksesta D’Amaton huostaan. Tyson asui D’Amaton talossa Catskillsissa muiden nuorten nyrkkeilijöiden kanssa, ja häntä valmensi Teddy Atlas D’Amaton ohjauksessa. D’Amato opetti Tysonille saman ”kurkistelutyylin”, jonka hän oli aikoinaan kehittänyt maailmanmestari Floyd Pattersonille. Siinä nyrkkeilijä suojaa käsillään päätään ja kyynärpäillään keskivartaloaan, ja liikuttelee päätään ja ylävartaloaan sivusuuntaisesti väistääkseen iskuja. Tyson hallitsi tämän puolustavan tyylin pian erinomaisesti. Hänellä oli myös valtava luontainen lyöntivoima.

Tyson voitti ensimmäiset ottelunsa tyrmäyksellä, ja hän voitti kansalliset junioriolympialaiset kaksi kertaa peräkkäin. Vaikka Tyson hallitsikin nuorten amatöörikehiä, hänen itseluottamuksensa oli hyvin heikko, ja hän pelkäsi häviämistä niin, että näki häviämisestä painajaisia ja joskus itki ennen otteluaan.

Tyson oli edelleen kuriton, käyttäytyi epäkunnioittavasti ja joutui koulussa vaikeuksiin. Tämän vuoksi D’Amato otti hänet pois koulusta ja palkkasi hänelle yksityisopettajan. Tysonin valmentaja Teddy Atlas olisi halunnut rangaista Tysonia tämän käytöksestä ja lopetti protestiksi Tysonin valmentamisen. Hänen tilalleen D’Amato otti Kevin Rooneyn.

Täytettyään 16 vuotta Tyson pääsi ottelemaan aikuisia miehiä vastaan. Hän menestyi niin hyvin ja löi niin kovaa, että hän alkoi saada amatööriturnauksissa luovutusvoittoja. Tyson kärsi amatöörinä siitä, että arvostelutuomarit eivät antaneet hänen kurkistelutyylistään pisteitä, koska amatöörinyrkkeilyssä arvostetaan osumien lukumäärää eikä niiden voimaa tai nyrkkeilijän aggressiivisuutta. Tämän vuoksi Tyson joutui tyrmäämään vastustajansa voittaakseen ottelunsa.

Tyson hävisi olympiakarsinnoissa pistein Henry Tillmanille, joka voitti olympiakultaa vuoden 1984 olympialaisissa.

Tyson paljasti vuonna 2020, että D’Amato oli käyttänyt hänen valmentamisessaan hypnoosia jopa kolmesti päivässä tehdäkseen hänestä tunteettoman "Iron Miken".

Ammattilaisura
Ammattilaisuran alku
Tyson siirtyi ammattilaiseksi 18-vuotiaana maaliskuussa 1985. Hän sai managereikseen Jim Jacobsin ja Bill Caytonin. Tyson otteli vuonna 1985 hyvin ahkerasti kolmen tai neljän viikon välein. Hän voitti kaikki ottelunsa, useimmat tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä, ja hänen maineensa kasvoi nopeasti.

Ensimmäisen televisioidun ottelunsa Tyson kävi alkuvuonna 1986. Siinä hän voitti Jesse Fergusonin hylkäyksellä kuudennessa erässä. Kun tulos muutettiin jälkikäteen tekniseksi tyrmäykseksi, Tyson oli voittanut ensimmäiset 19 ammattilaisotteluaan tyrmäyksellä.

Tysonin ensimmäinen rankinglistan top-10-vastustaja oli James Tillis. Tyson tarvitsi täydet kymmenen erää Tillisin voittamiseen. Voitettuaan myös Mitch Greenin pistein Tyson nousi maailman rankinglistan kakkoseksi. Seuraavaksi Tyson löi Joe Frazierin pojan Marvis Frazierin ensimmäisessä erässä ja José Ribaltan kymmenennessä erässä. Näiden ottelujen jälkeen Tyson oli rankinglistan ykkönen ja pääsi ottelemaan maailmanmestaruudesta.

Tyson painoi 19-vuotiaana noin 100 kiloa. Pituutta hänellä oli 178 cmhttp://www.celebheights.com/s/Mike-Tyson-1161.html. Tyson oli raskaansarjan nyrkkeilijäksi suhteellisen pienikokoinen. Päästäkseen iskuetäisyydelle itseään pitempiä ottelijoita vastaan Tysonin täytyi liikkua aggressiivisesti eteenpäin ja väistellä iskuja. Hän pystyi samalla kuitenkin ottamaan saamansa iskut hyvin vastaan. Ylävartalonsa liikkeen ansiosta Tyson jakeli lyöntejä kaikista suunnista ja pystyi löytämään vastustajansa heikot kohdat. Hänellä oli hyvin vahvat ja nopeat lyönnit ja lyöntisarjat, ja hän kertoi lyöntivoimansa vain kasvaneen siitä, että hän joutui yleensä lyömään ylöspäin. Tyson osasi myös pelotella vastustajiaan ennen ottelua.

Maailmanmestarina
Tysonista tuli WBC-liiton maailmanmestari hänen lyötyään hallitsevan mestarin Trevor Berbickin marraskuussa 1986 tyrmäyksellä toisessa erässä. Näin Tyson oli noussut 20-vuotiaana historian nuorimmaksi raskaansarjan maailmanmestariksi. Tyson omisti mestaruutensa aiemmin samana vuonna kuolleelle Cus D’Amatolle.

Tyson otti vuonna 1987 haltuunsa kaikki muutkin raskaansarjan MM-tittelit, kun hän löi pistein WBA:n mestarin James ”Bonecrusher” Smithin ja IBF:n mestarin Tony Tuckerin. Kumpikin oli selvinnyt kehässä täyden ajan lähinnä sitomalla Tysonia.

pienois|Tysonin (mustissa housuissa) ja Tyrell Biggsin ottelu 1987.

Tyson puolusti mestaruuksiaan loppuvuonna 1987 tyrmäämällä Tyrell Biggsin ensimmäisessä erässä ja Larry Holmesin neljännessä erässä. Lisäksi Tyson löi aiemmin maailmanmestaruutensa ilman ottelua menettäneen Michael Spinksin vain 91 sekunnissa.

Vaikka Tyson olikin kehässä ylivoimainen, kulissien takana hän alkoi menettää kontrollia. Koska Tyson otteli nyt mestarina aiempaa harvemmin ja hänestä oli tullut rikas, hän alkoi ajautua vapaa-ajallaan vaikeuksiin. Hän juopotteli, lintsasi harjoituksista ja lakkasi tottelemasta valmentajaansa. Hän myös mursi kätensä katutappelussa, ajoi autonsa päin puuta ja erosi vaimostaan.

Tyson vaihtoi managerikseen pahamaineisen Don Kingin sekä erotti valmentajansa ja huoltajansa. Hän löi brittiläisen Frank Brunon viidennessä erässä, vaikka ei otellutkaan yhtä vakuuttavasti kuin ennen.

 Mestaruuksien menetys ja vankilatuomio 
Japanissa vuonna 1990 käydyssä ottelussa Tyson koki ensimmäisen häviönsä ammattilaisena, kun James ”Buster” Douglas tyrmäsi hänet kymmenennessä erässä. Samalla Tyson menetti Douglasille mestaruusvyönsä. Ottelun jälkeen kävi ilmi, että Douglasille oli laskettu kahdeksannessa erässä lukua hitaasti 13 sekunnin ajan, mutta tulosta ei kumottu.

Menetettyään mestaruutensa Tyson tyrmäsi olympiavoittaja Henry Tillmanin sekä Alex Stewartin ensimmäisessä erässä. Sen jälkeen hän löi Donovan Ruddockin keskeytyksellä seitsemännessä erässä ja uusintaottelussa pistein.

Tysonin oli seuraavaksi tarkoitus otella maailmanmestaruudesta Evander Holyfieldiä vastaan, mutta ennen sitä Tyson joutui raiskauksesta vankilaan kolmeksi vuodeksi. Vapauduttuaan vuonna 1995 Tyson tyrmäsi Peter McNeeleyn ja Frank Brunon, saaden näin takaisin WBC:n mestaruuden. Seuraavaksi hän otti itselleen takaisin myös WBA:n mestaruuden voitettuaan Bruce Seldonin. WBC-liiton vyöstä Tyson luopui puolustamatta sitä kertaakaan.http://www.nytimes.com/1996/07/04/sports/boxing-bronchitis-stops-tyson-seldon-fight-is-off.html?sec=health

 Holyfield-ottelut ja uran loppu 
Tyson pääsi ottelemaan Evander Holyfieldiä vastaan loppuvuonna 1996. Holyfield voitti ottelun keskeytyksellä 11. erässä. Uusintaottelussa vuonna 1997 Tyson suuttui Holyfieldin puskemisesta niin, että puri tätä kahdesti korvasta. Kehätuomari hylkäsi Tysonin, ja hän sai vuoden ottelukiellon ja miljoonan dollarin sakon.

Kärsittyään ottelukieltonsa Tyson otteli enää harvakseltaan maksaakseen velkojaan pois. Hän oli hidastunut ja lihonut, mutta pystyi yhä voittamaan otteluitaan iskuvoimansa ansiosta. Hänen ottelunsa herättivät silti edelleen runsaasti kiinnostusta. Vuonna 2002 Tyson hävisi Lennox Lewisille kahdeksannessa erässä. Viimeisen voittonsa Tyson otti Clifford Etiennestä. Sen jälkeen hän hävisi viimeiset ottelunsa ja lopetti uransa vuonna 2005 häviöllä Kevin McBridelle.

 Myöhemmät ottelut 
Tyson otteli marraskuussa 2020 näytösottelun Roy Jones Jr:ia vastaan Los Angelesissa. Ottelu kesti kahdeksan kahden minuutin erää ja se julistettiin tasapeliksi.

Tyson hävisi marraskuussa 2024 vloggaaja Jake Paulille kahdeksaneräisen ottelun pistein. Tyson oli ottelupäivänä 58-vuotias. Erät olivat kaksiminuuttisia ja ottelijoiden hanskat tavallista suuremmat. Tyson ansaitsi ottelusta 20 miljoonaa dollaria.

 Showpaini 
Maaliskuussa 2012 Tyson liitettiin showpainijärjestö WWE:n Hall Of Fameen. Tyson on muutamaan otteeseen ollut tekemisissä WWE:n kanssa. Vuonna 1998 Tysonilla oli pienimuotoinen feudi Stone Cold Steve Austinin kanssa. Tyson liittyi D-Generation X -ryhmään, joka johti Stone Cold Steve Austinin ja Shawn Michaelsin väliseen otteluun Wrestlemania 14 -tapahtumassa, jossa Tyson vaihtoi puolta Austinille ja Austin voitti tittelin. Lopussa Tyson tyrmäsi Shawn Michaelsin. Vuonna 2010 Tyson palasi D-Generation X väreissä WWE:n ruutuun ja tyrmäsi Chris Jerichon.

 Jälkimaine 
Tyson kävi ammattilaisurallaan 58 ottelua: 50 voittoa, 6 tappiota ja 2 ratkaisematonta. Tyson on yksi raskaansarjan historian suurista nimistä ja muun muassa historian nuorin raskaansarjan maailmanmestari. Tyson oli 1980-luvun lopulla täysin ylivoimainen, ja häntä pelättiin ja pidettiin voittamattomana. Vaikka moni pitääkin parhaiden vuosiensa Tysonia kaikkien aikojen parhaana raskaansarjan nyrkkeilijänä, Tysonin huippukausi kesti lyhyemmän ajan kuin muilla raskaansarjan suurnimistä. Hän hävisi urallaan kuusi ottelua eikä saanut yhdestäkään voittajastaan revanssia. Tysonin menestyksen katkaisi ennenaikaisesti hänen itsetuhoinen käyttäytymisensä, joka johti hänen nyrkkeilytaitojensa rapautumiseen.

 Yksityiselämä 
 Perhe 
Tyson on ollut kolme kertaa naimisissa. Hänen vaimonsa ovat näyttelijä Robin Givens (1988–1989), Monica Turner (1997–2002) ja Lakiha Spicer (2009–). Tysonilla on yhteensä kuusi lasta kolmen naisen kanssa. Lisäksi yksi Tysonin lapsi kuoli tapaturmaisesti nelivuotiaana.

 Vaikeudet 
Monet Tysonin ongelmat alkoivat avioerosta Robin Givensin kanssa vuonna 1989.

Tyson todettiin syylliseksi Miss Black American Desiree Washingtonin raiskaukseen tammikuussa 1992 ja tuomittiin kuuden vuoden vankeuteen, josta hän istui kolme vuotta. Vuonna 1998 Tyson pahoinpiteli kaksi henkilöä.

Tyson ajautui konkurssiin elokuussa 2003, jolloin hänellä oli yli 30 miljoonaa dollaria velkaa, vaikka Tyson oli ansainnut urallaan yli 300 miljoonaa dollaria.

Tyson on kertonut otelleensa 2000-luvulla joskus kokaiinin tai marihuanan vaikutuksen alaisena. Dopingtestaajia hän huijasi käyttämällä toisten ihmisten virtsaa ja tekopenistä. Helmikuussa 2007 Tyson hakeutui vieroitushoitoon kokaiiniriippuvuutensa vuoksi. Syksyllä 2007 Tyson myönsi ajaneensa maastoautollaan huumeiden vaikutuksen alaisena, ja hän joutui vuorokaudeksi vankilaan. Hänen hallustaan löytyi kokaiinia. Lisäksi Tyson joutui kolmen vuoden ehdonalaiseen vankeuteen.

Tyson uskoo tulevansa murhatuksi, koska hän on värikkään elämänsä aikana saanut niin monia vihamiehiä. Hänen on myös epäilty itse osallistuneen murhan suunnitteluun.

 Kiinnostuksen kohteet 
Tyson kasvoi kristityssä kodissa mutta kääntyi muslimiksi vankilavuosinaan 1990-luvulla.

Tyson kertoi vuonna 2010 ryhtyneensä vegaaniksi.

Tyson on pitänyt kyyhkyistä lapsesta lähtien. Lopetettuaan nyrkkeilyn vuonna 2005 Tyson ryhtyi kasvattamaan kyyhkyjä, joita hänellä oli tuolloin noin 350 kappaletta. Tyson on jatkanut kyyhkyjen pitämistä 2020-luvulle saakka.

Tyson omistaa Kaliforniassa 16-hehtaarisen maatilan, joka on keskittynyt marihuanan viljelyyn, joka on Kaliforniassa laillista. Tyson tienasi keväällä 2020 marihuanan viljelyllä 500 000 dollaria kuukaudessa. Tyson on kertonut käyttävänsä satoaan omiin tarpeisiinsa kuukaudessa yli 30 000 dollarin edestä. Tyson avasi keväällä 2023 Alankomaihin Amsterdamin "punaisten lyhtyjen alueelle" coffee shopin, jonka päätuote on kannabis.

 Populaarikulttuurissa 
Vuonna 2008 valmistui dokumenttielokuva Tyson, joka julkaistiin Cannesissa. Tyson ei kestänyt katsoa itsestään kertovaa elokuvaa loppuun. Tyson näyttelee itseään vuonna 2009 valmistuneessa elokuvassa Kauhea kankkunen. Hän näyttäytyi myös elokuvissa Kauhea kankkunen 2 ja IP Man 3.

Nintendo teki vuonna 1987 NES-konsolille Mike Tyson’s Punch-Out!! -nyrkkeilypelin, johon Tyson laitettiin pelin viimeiseksi vastustajaksi.

Ammattilaisottelutilasto

  Tilasto Vastustaja  Erä ja aika Päivämäärä Paikka L  50-7  Jake Paul  UD  8  15.11.2024   Texas L  50-6  Kevin McBride  TKO  6 (10), 3:00  11.06.2005   Washington, DC L  50-5  Danny Williams  KO  4 (10), 2:51  30.07.2004   Louisville, Kentucky W  50-4  Clifford Etienne  KO  1 (10), 0:49  22.2.2003   Memphis, Tennessee L  49-4  Lennox Lewis  KO  8 (12), 2:25  8.6.2002   Memphis, Tennessee W  49-3  Brian Nielsen  KO  7 (10), 3:00  13.10.2001  Kööpenhamina NC  48-3  Andrew Golota  NC  3 (10)  20.10.2000   Auburn Hills, Michigan W  48-3  Lou Savarese  TKO  1 (10), 0:38  24.6.2000   Glasgow W  47-3  Julius Francis  TKO  2 (10), 1:03  29.1.2000   Manchester NC  46-3  Orlin Norris  NC  1 (10), 3:00  23.10.1999   Las Vegas, Nevada W  46-3  Francois Botha  KO  5 (10), 2:59  16.1.1999   Las Vegas, Nevada L  45-3  Evander Holyfield  DQ  3 (12), 2:59  28.6.1997   Las Vegas, Nevada L  45-2  Evander Holyfield  TKO  11 (12), 0:37  9.11.1996   Las Vegas, Nevada W  45-1  Bruce Seldon  TKO  1 (12), 1:49  7.9.1996   Las Vegas, Nevada W  44-1  Frank Bruno  TKO  3 (12), 0:50  16.3.1996   Las Vegas, Nevada W  43-1  Buster Mathis Jr.  KO  3 (12), 2:32  16.12.1995   Philadelphia, Pennsylvania W  42-1  Peter McNeeley  DQ  1 (10)  19.8.1995   Las Vegas, Nevada W  41-1  Donovan Ruddock  UD  12  28.6.1991   Las Vegas, Nevada W  40-1  Donovan Ruddock  TKO  (7) 12, 2:22  18.3.1991   Las Vegas, Nevada W  39-1  Alex Stewart  KO  1 (10), 2:27  12.8.1990   Atlantic City, New Jersey W  38-1  Henry Tillman  KO  1 (10), 2:47  16.6.1990   Las Vegas, Nevada L  37-1  James Douglas  KO  10 (12)  11.2.1990   Tokio W  37-0  Carl Williams  TKO  1 (12), 1:33  21.7.1989   Atlantic City, New Jersey W  36-0  Frank Bruno  TKO  5 (12), 2:55  25.2.1989   Las Vegas, Nevada W  35-0  Michael Spinks  KO  1 (12), 1:31  27.6.1988   Atlantic City, New Jersey W  34-0  Tony Tubbs  TKO  2 (12), 2:54  21.3.1988  Tokio, Japani W  33-0  Larry Holmes  TKO  4 (12), 2:55  22.1.1988   Tokio W  32-0  Tyrell Biggs  TKO  7 (12), 2:59  16.10.1987   Atlantic City, New York W  31-0  Tony Tucker  UD  12  1.8.1987   Las Vegas, Nevada W  30-0  Pinklon Thomas  TKO  6 (12), 2:00  30.5.1987   Las Vegas, Nevada W  29-0  James Smith  UD  12  7.3.1987   Las Vegas, Nevada W  28-0  Trevor Berbick  TKO  2 (12), 2:35  22.11.1986   Las Vegas, Nevada W  27-0  Alonzo Ratliff  KO  2 (10), 1:41  6.9.1986   Las Vegas, Nevada W  26-0  José Ribalta  TKO  10 (10), 1:23  17.8.1986   Atlantic City, New York W  25-0  Marvis Frazier  KO  1 (10), 0:30  26.7.1986   Glens Falls, New York W  24-0  Lorenzo Boyd  KO  2 (10), 1:43  11.7.1986   Swan Lake, New York W  23-0  William Hosea  KO  1 (10), 2:03  28.6.1986   Troy, New York W  22-0  Reggie Gross  TKO  1 (10), 2:36  13.6.1986   New York City, New York W  21-0  Mitch Green  UD  10  20.5.1986   New York City, New York W  20-0  James Tillis  UD  10  9.5.1986   Glenns Falls, New York W  19-0  Steve Zouski  KO  3 (10), 2:39  10.3.1986   Uniondale, New York W  18-0  Jesse Ferguson  DQ  6 (10), 1:19  16.2.1986   Troy, New York W  17-0  Mike Jameson  TKO  5 (8), 0:46  24.1.1986   Atlantic City, New Jersey W  16-0  David Jaco  TKO  1 (10), 2:16  11.1.1986   Albany, New York W  15-0  Mark Young  KO  1 , 0:50  27.12.1985   LAtham, New York W  14-0  Sammy Scaff  KO  1 (10), 1:19  6.12.1985   New York City, New York W  13-0  Conroy Nelson  KO  2  22.11.1985   Latham, New York W  12-0  Eddie Richardson  KO  1 , 1:17  13.11.1985   Houston, Texas W  11-0  Sterling Benjamin  TKO  1 , 0:54  1.11.1985   Latham, New York W  10-0  Robert Colay  KO  1 (8), 0:37  25.10.1985   Albany, New York W  9-0  Donnie Long  KO  1 (6), 1:28  9.10.1985   Atlantic City, New Jersey W  8-0   Michael Johnson  KO  1 (6), 0:39  9.5.1985   Atlantic City, New Jersey W  7-0  Lorenze Canady  TKO  1 (6), 1:05  15.8.1985   Atlantic City, New Jersey W  6-0  Larry Sims  KO  3 (6), 2:04  19.7.1985   Poughkeepsie, New York W  5-0  John Alderson  TKO  2 (6)  11.7.1985   Antlantic City, New Jersey W  4-0  Ricardo Spain  KO  1 (6), 0:39  20.6.1985   Atlantic City, New Jersey W  3-0  Don Halpin  KO  4 (4)  23.5.1985   Albany, New York W  2-0  Trent Singleton  TKO  1 (4), 0:53  10.4.1985   Albany, New York W  1-0  Hector Mercedes  TKO  1 (4), 1:47  6.3.1985   Albany, New York

 Saavutukset 

Raskaan sarjan maailmanmestaruus (WBC) vuosina 1986–1990.
Raskaan sarjan maailmanmestaruus (WBA) vuosina 1987–1990.
Raskaan sarjan maailmanmestaruus (IBF) vuosina 1987–1990.
Raskaan sarjan maailmanmestaruus (WBC) vuonna 1996.
Raskaan sarjan maailmanmestaruus (WBA) vuonna 1996.

 Bibliografia 
 Tyson, Mike & Sloman, Larry: Mike Tyson: tyly totuus (alkuteos Undisputed Truth, 2013), Johnny Kniga, 2014, 
 Tyson, Mike & Sloman, Larry: Iron Ambition: My Life with Cus d'Amato (2017)

 Lähteet 


Viitteet

 Aiheesta muualla 

Luokka:Yhdysvaltalaiset nyrkkeilijät
Luokka:Yhdysvaltalaiset rikolliset
Luokka:Seksuaalirikoksista tuomitut henkilöt
Luokka:Vuonna 1966 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Afroamerikkalaiset