Ympäristöpuolue Vihreät

Ympäristöpuolue Vihreät () on puolue Ruotsissa. Ympäristöpuolue Vihreät on perustettu 1981, ja puolue pääsi valtiopäiville ensimmäisen kerran vuoden 1988 vaaleissa, mutta jäätyään äänikynnyksen alapuolelle menetti kaikki paikkansa seuraavissa, vuoden 1991 vaaleissa. Ympäristöpuolue palasi valtiopäiville vuonna 1994 ja on ollut siitä lähtien jatkuvasti edustettuna valtiopäivillä.

Ympäristöpuolueen tunnus on voikukka. Valinta perustuu käsitykseen siitä, että se tunkeutuu asfaltinkin läpi. Se on todiste siitä, että luonto on vahva voima, joka pystyy voittamaan kaikki vastustajansa. Monilla muilla vastaavilla puolueilla on tunnuksenaan auringonkukka.

Puolueen kannatus oli kannatuskyselyssä elokuussa 2020 enää vain 3,8 prosenttiahttps://novus.se/valjarbarometer-arkiv/novus-svt-augusti-socialdemokraterna-fortsatter-backa/. Puolue oli menettänyt varsinkin nuorten äänestäjien suosiota. Ruotsissa äänikynnys on 4,0 prosenttia ja puolue on vaarassa pudota parlamentista. 18-29-vuotiaiden keskuudessa puolueen kannatus on kannatuskyselyn mukaan 4,6 prosenttia elokuussa 2020 ja on ollut korkeimmillaan 15,7 prosenttia elokuussa 2014.https://www.maaseuduntulevaisuus.fi/politiikka/artikkeli-1.1191670 Vuonna 2014 puolueella oli 20 214 jäsentähttps://web.archive.org/web/20150223231543/http://www.gp.se/nyheter/sverige/1.2628172-fler-gick-med-i-partier-valaret, joka oli pudonnut 10 588:een vuonna 2019https://www.svd.se/medlemstapp-i-partierna--bara-kd-och-sd-okar.

Puolueen puheenjohtaja Isabella Lövin jätti puolueen elokuussa 2020.https://www.uusisuomi.fi/uutiset/ruotsin-varapaaministeri-eroaa-keskella-koronakriisia-vihreilla-kannatusongelma/5bd83539-3c7d-4134-b5fa-9485a63089f2

 Historia 
Ympäristöpuolue Vihreät perustettiin 1981. Puolue osallistui vuosien 1982 ja 1985 valtiopäivävaaleihin, mutta vasta 1988 se ylitti äänikynnyksen. Tuolloin se oli ensimmäinen uusi puolue Ruotsin valtiopäivillä 70 vuoteen. Tosin seuraavissa vaaleissa 1991 Ympäristöpuolue kärsi suuren tappion ja menetti kaikki kansanedustajansa. Se palasi jälleen valtiopäiville 1994.

Vuonna 1995 Ruotsin ensimmäisissä europarlamenttivaaleissa Ympäristöpuolue sai ennätyssuuren 17,2 %:n kannatuksen. Vuoden 1998 valtiopäivävaaleissa puolue koki pienen tappion, mutta lisäsi poliittista vaikutusvaltaa, koska sosiaalidemokraatit saivat huonoimman vaalituloksen vuosikymmeniin, minkä vuoksi heidän oli pakko tehdä yhteistyötä Ympäristöpuolueen ja Vasemmistopuolueen kanssa valtiopäivillä saadakseen toimintakykyisen vähemmistöhallituksen.

Vihreiden asuntoministeri Mehmet Kaplan erosi huhtikuussa 2016, syynä yhteydet Millî Görüş -järjestön islamisteihin ja turkkilaisiin äärinationalisteihin. Kaplan oli ollut lounaalla entisen harmaat sudet -järjestön johtajan kanssa, joka oli kehottanut "tappamaan armenialaiset koirat." Kaplan kielsi tehneensä mitään väärää ja sanoi toimensa hoitamisen muuttuneen mahdottomaksi kohun vuoksi.Swedens housing minister resigns amid extremist links row, The Guardian

Kaplan muistetaan myös siitä, että hän vertasi islamofobiaa kättelevässä tilaisuudessa Syyriaan taistelemaan lähteviä ruotsalaisia jihadisteja 1939–1940 Suomen talvisotaan lähteneisiin ruotsalaisiin vapaaehtoisiin.Aftonbladet

Kaplanin eron jälkeen puoluejohtoon ehdolla ollut Yasri Khan puolestaan joutui kohun keskipisteeksi ja jätti politiikan, kun hän kieltäytyi kättelemästä naisreportteria uskonnollisista syistä.Expressen

 Ideologia 
Ympäristöpuolue perustaa ideologiansa ”solidaarisuuteen eläimiä, luontoa ja ekologista järjestelmää, tulevia sukupolvia, maailman kaikkia ihmisiä kohtaan” (puolueohjelma 1 §).

Puolue on perustamisestaan alkaen sanonut, että se ei ole osa vanhaa puolueideologiaa oikeisto–vasemmisto-akselilla, vaan edustaa vihreää ideologiaa. Ympäristöpuolue sai arvosanan 5, kun äänestäjät luokittelivat sen vuonna 1982 asteikolla 1–10, jonka ääripäät olivat äärivasemmisto (1) ja äärioikeisto (10). Tosin vuonna 1994 puolue sai samassa luokittelussa arvosanan 3,9. Viime vuosien yhteistyö valtiopäivillä sosiaalidemokraattien ja Vasemmistopuolueen kanssa on saanut aikaan sen, että joidenkin mielestä Ympäristöpuolue Vihreät on vasemmistopuolue. Tosin noin 15 kunnassa eri puolilla maata puolue on tehnyt yhteistyötä porvaripuolueiden kanssa.

 Nuorisojärjestö 
Ympäristöpuolueen nuorisojärjestö on Grön Ungdom ('vihreä nuoriso'). Nuorisojärjestö on osa puoluetta, ja nuorisojärjestön jäsen on siten automaattisesti myös puolueen jäsen. Tämä on ainutlaatuista Ruotsin valtiopäiväpuolueiden keskuudessa.

 Puoluejohto 
Ympäristöpuolue Vihreät on valinnut puoluejohtajan sijasta itselleen kaksi ”puhetorvea” (), yhden miespuolisen ja yhden naispuolisen. Tätä ratkaisua puolue perustelee pyrkimyksellä tasa-arvoon kaikilla tasoilla ja pitkien työsuhdeiden puolestapuhumisella. Puolueen mukaan kaksi ”puhetorvea” voi myös paremmin jakaa työtä keskenään. Puolue määrittelee puhetorven tehtäväksi puolueen politiikan edistämisen, ei niinkään puolueen johtamisen.

 ”Puhetorvet” 
1984–1985 Per Gahrton ja Ragnhild Pohanka
1985–1986 Birger Schlaug ja Ragnhild Pohanka
1986–1988 Birger Schlaug ja Eva Goës
1988–1990 Anders Nordin ja Fiona Björling
1990–1992 Jan Axelsson ja Margarete Gisselberg
1992–1999 Birger Schlaug ja Marianne Samuelsson
1999–2000 Birger Schlaug ja Lotta Nilsson Hedström
2000–2002 Matz Hammarström ja Lotta Nilsson Hedström
2002–2011 Peter Eriksson ja Maria Wetterstrand
2011–2016 Åsa Romson ja Gustav Fridolin
2016–2019 Isabella Lövin ja Gustav Fridolin
2019–2021 Isabella Lövin ja Per Bolund
2021–2023 Märta Stenevi ja Per Bolund
2023–2024 Märta Stenevi ja Daniel Helldén
2024– Amanda Lind ja Daniel Helldén

 Vaalimenestys 
 Valtiopäivävaalit 
Ympäristöpuolueen säännöissä on määräys, että kukaan kansanedustaja ei saa olla valtiopäivillä kuin korkeintaan kolme istuntokautta peräkkäin. Sen jälkeen kyseinen henkilö ei saa tulla valituksi samaan tehtävään kolmeen vuoteen.

Ruotsissa on valtiopäivävaaleissa käytössä neljän prosentin äänikynnys, eli puolueen on saatava vähintään 4,0 % äänistä saadakseen kansanedustajia.

 Vuosi Edustajia Äänimäärä %-osuus 1982  91 787 1,7 % 1985  83 645 1,5 % 1988  296 935 5,5 % 1991  185 051 3,4 % 1994  279 042 5,0 % 1998  236 699 4,5 % 2002  246 392 4,6 % 2006  291 121 5,2 % 2010  437 435 7,3 % 2014  429 275 6,8 % 2018  285 899 4,4 %

 Europarlamenttivaalit 
Ympäristöpuolueen säännöissä on määrätty, että sama henkilö saa edustaa puoluetta korkeintaan kaksi peräkkäistä kautta. Tämän jälkeen kyseinen henkilö ei saa tulla valituksi uudestaan kolmeen vuoteen.

 Vuosi Edustajia Äänimäärä %-osuus 1995  462 092 17,2 % 1999  239 946 9,5 % 2004  142 704 6,0 % 2009  349 114 11,0 % 2014  572 591 15,4 %

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Ympäristöpuolue Vihreät 

Luokka:Ruotsin puolueet
Luokka:Vihreät puolueet
Luokka:Euroopan vihreä puolue