Robert Schuman

Robert Schuman, koko nimeltään Jean-Baptiste Nicolas Robert Schuman, (29. kesäkuuta 1886 Luxemburg – 4. syyskuuta 1963 Scy-Chazelles, Moselle, Ranska) oli syntyperältään luxemburgilais-ranskalainen poliitikko. Hän oli Ranskan pääministeriPääministerin nimike tuli käyttöön vasta Viidennen tasavallan myötä vuonna 1958. Sitä ennen tittelinä, kuten Robert Schumaninkin kohdalla, oli Neuvoston puheenjohtaja eli neuvoston presidentti. 1947–1948. Häntä pidetään yhtenä Euroopan unionin perustajista.

 Tausta ja yksityiselämä 
Schuman syntyi Luxemburgissa mutta oli kuitenkin syntyperäinen Saksan kansalainen. Hänen isänsä oli alkujaan Lothringenista mutta Saksan otettua alueen haltuunsa paennut vuonna 1870 Luxemburgiin, vain parin kilometrin päähän kotikylästään Evrangesta. Äiti oli luxemburgilainen. Schumanin äidinkieli oli luxemburgin kieli ja toinen kieli saksa, joka oli hänen varhaisempien kouluvuosiensa opetuskieli. Ranskaa hän oppi myöhemmin koulussa, jossa opetettiin sekä saksaksi että ranskaksi.

Schuman suoritti 1910 oikeustieteellisen tutkinnon Humboldtin yliopistossa Berliinissä. Äidin kuoleman jälkeen Schuman harkitsi hetkellisesti papin uraa mutta päätyi jatkamaan lakiopintoja. Valmistuttuaan vuonna 1912 Schuman alkoi työskennellä asianajajana Metzissa.

 Maailmansotien aika 
Schuman vapautui asepalveluksesta terveyssyistä eikä osallistunut ensimmäiseen maailmansotaan.

Ensimmäisen maailmansodan seurauksena Ranska otti takaisin Elsass-Lothringenin alueen, jolloin Schumanin kansalaisuus vaihtui Saksasta Ranskaan vuonna 1919, ja hän alkoi osallistua Ranskan politiikkaan. Vuonna 1919 hänet valittiin Thionvillesta parlamenttiin, jossa hän toimi vuoteen 1940 asti. Hän osallistui merkittävästi Lex Schumanin työstämiseen ja läpimenoon. Schuman tutki ja paljasti Lothringenin terästeollisuuden sodanjälkeisen korruption.

Toisen maailmansodan sytyttyä Schuman ei monien muiden Ranskan johtajien tavoin, kuten esimerkiksi Charles de Gaulle, paennut maasta. Sen sijaan Schuman liittyi Ranskan vastarintaliikkeeseen. Vuonna 1940 Gestapo pidätti Schumanin, mutta hän pakeni 1942 ja jatkoi tämän jälkeen vastarintaliikkeessä aina Ranskan vapauttamiseen saakka.

Sodan loppua kohden Schuman toimi lyhyen aikaa Philippe Pétainin alaisuudessa, mutta tämä ei aiheuttanut merkittävää mainehaittaa hänen tulevalle poliittiselle uralleen.

 Poliittinen ura maailmansotien jälkeen 
 Ranskassa 
Toisen maailmansodan jälkeen Schuman oli mukana neuvottelemassa kaikkia merkittäviä sopimuksia ja perustamassa muun muassa Euroopan neuvostoa ja Natoa.

Schuman oli keskustalaisen Mouvement Républicain Populaire -puolueen perustajia. Vuonna 1946 hänestä tuli Ranskan valtiovarainministeri ja seuraavana vuonna pääministeri marraskuusta 1947 syyskuuhun 1948 ja myös ulkoministeri alkaen toisesta hallituksestaan 1948–1953. Vuonna 1955 Schuman nimitettiin sinettien vartijaksi () eli oikeusministeriksi.

 Euroopassa 
Schuman kutsui 9. toukokuuta 1950 pitämässään puheessa Jean Monnet'n kehotuksesta saksalaiset hallitsemaan yhteisesti maiden hiilivaroja ja terästeollisuutta. Tämä muodosti Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustan, josta kehittyi nykyinen Euroopan unioni. Puhe tunnetaan Schumanin julistuksena ja 9. toukokuuta Eurooppa-päivänä.

Vuonna 1958 Schuman nousi Euroopan parlamentin puhemieheksi.

Vierailu Suomessa
Schuman vieraili Suomessa huhtikuussa 1953 Ulkomaankauppaliiton tilaisuuden puhujana. Paikalla oli kuuntelemassa muun muassa presidentti J. K. Paasikivi. Puheessaan Schuman lupaili Suomelle jäsenyyttä yhdentyvässä Euroopassa. Kommunistit Ville Pessistä alkaen suhtautuivat vierailuun kielteisesti. Työkansan Sanomat julkaisi uutisessaan neuvostotutkimuksen, jonka mukaan "Schuman-suunnitelma on sodanjälkeisen Amerikan imperialismin synnyttämä." Neuvostoliittolainen Pravda hyökkäsi vierailua vastaan vielä viikkoa myöhemmin. Äärivasemmiston kirjoituksiin vastasi vain Helsingin Sanomat, muu lehdistö raportoi ainoastaan vierailun tapahtumista.Pauli Heikkilä, Yhteisön seitsemäs jäsen? Kanava 1/2018 s. 52–54 (sis. kuvauksen vierailuohjelmasta)

 Viimeiset vuodet ja kuolema 
Schuman kuoli 4. syyskuuta 1963. Hänen viimeinen asuntonsa Scy-Chazelles'ssa on sittemmin muutettu museoksi.

 Kunnianosoituksia ja muistaminen 
 55x55px Iranin kruunun ritarikunta (Iran, suurristi)
 55x55px Paavi Pius IX:n ritarikunta (Vatikaani, 1956)
 55x55px Bundesverdienstkreuz (Saksa, 1959, suurristi)

Lähde:

Vuonna 1958 Schuman sai Kaarle Suuren palkinnon Aachenin kaupungin myöntämänä Euroopan idean ja rauhan edistämisestä. Brysselissä hänen mukaansa on nimetty metroasema, tori ja rautatieasema (ransk. Bruxelles-Schuman, hollanniksi: Brussel-Schuman). Luxemburgin kaupunki nimitti Schumanin vuonna 1949 kaupungin kunniakansalaiseksi.

Tavoitteena katolinen pyhimys
Vuosituhannen vaihteessa joukko yksityishenkilöitä alkoi kerätä aineistoa Schumanin julistamiseksi katolisen kirkon autuaaksi (beatifikaatio), mikä olisi ensimmäinen askel kohti julistamista katoliseksi pyhimykseksi. Aiheesta keskusteltiin julkisuudessa vuonna 2004, mutta Vatikaanin kanta ei ollut kovin myönteinen. Schuman oli sitä mieltä, että kristinusko on demokratian pohja. Vuonna 2021 paavi Franciscus julisti Schumanin kunnianarvoisaksi. Tämä on ensimmäinen askel kohti pyhimykseksi julistamista.

Lähteet
 Robert Schumanille omistetut nettisivut
 Schumanin julistus suomeksi
 Robert Schuman julistuksen veideotallenne CECA – European NAvigator
 Robert Schumanin säätiö
 Metzin hiippakunnan arkistosivut Robert Schumanin tiestä pyhimykseksi 
 Vivre l'Europe culturelle-sivut 
 R. Schuman ja muiden Eurooppa-aatteen keskeisten henkilöiden biografiat 

Viitteet

Aiheesta muualla

Luokka:Euroopan unionin vaikuttajat
Luokka:Euroopan unionin historia
Luokka:Euroopan parlamentin puhemiehet
Luokka:Ranskan pääministerit
Luokka:Ranskan ulkoministerit
Luokka:Ranskan valtiovarainministerit
Luokka:Vuonna 1886 syntyneet
Luokka:Vuonna 1963 kuolleet