Soutjärvi

pienoiskuva|Nimikyltti P19 -tiellä, venäjäksi ja vepsäksi.
pienoiskuva|Vepsäläinen etnografinen museo
Soutjärvi (, vepsäksi Šoutjärv' tai Šoutarv', ) on kylä ja maalaiskunta Karjalan tasavallan Äänisenrannan piirissä. Kylä sijaitsee 84 km:n päässä Petroskoista kaakkoon Äänisen rannalla. Soutjärvi on pohjoisen vepsäläiskulttuurin keskus. Kylä toimi vuosina 1994–2005 olemassa olleen Karjalan itsehallintoyksikön Vepsän kansallisen volostin hallintokeskuksena. Sen jälkeen perustetun nykyisen kunnan nimi on Soutjärven vepsäläinen maalaiskunta ()

 Soutjärven vepsäläinen maalaiskunta 
Soutjärven kunnan nykyiset asutuskeskukset: 

 Soutjärvi (ven. Šoltozero; veps. Šoutjärv' tai Šoutarv'; karj. Šoutjärvi)
 Vehkaoja (ven. Vehrutšei; veps. Vehkoi)
 Isannila  (ven. Išanino; veps. Išan’)
 Matfejanselkä (ven. Matvejeva sel’ga; veps. Matfejansel’g)
 Soutjärven Mäkikylä (ven. Gornoje Šoltozero; veps. Mägi)
 Metsäntaka (ven. Zales’je; veps. Mecäntaga) 

Nykyisin asumattomia: Kalinansar’,  Sürd’.

Kunnassa oli 1 204 asukasta vuonna 2006.

Soutjärven kylä
Soutjärven kylässä asui 1 039 henkeä vuonna 2002. 1990-luvun puolivälissä tehdyssä tutkimuksessa asukasluku puolestaan oli noin 970 henkeä, joista 61 prosenttia oli täysin vepsäläisiä tai osittain vepsäläistaustaisia, 7 prosenttia muita itämerensuomalaisia ja 32 prosenttia venäläisiä ja muita slaaveja.P. Hallamaa: “Fieldwork among Speakers of Endangered Languages: Methodology, Reality and Social Advocacy.” Teoksessa Jussi Niemi, Terence Odlin & Janne Heikkinen (toim.): Language Contact, Variation and Change, s. 70–97, Studies in Languages 32. University of Joensuu, Faculty of Humanities, 1998. 

Nykyinen Soutjärvi on alkuaan koostunut useasta erillisestä kylästä (vepsäksi posad), jotka ajan myötä ovat kasvaneet yhteen. Soutjärven posadat ovat seuraavat:

D’eremišt — museolta kylän pääristeykseen, Ulitsa Potštovaja
Mel’kamättaz (‘Melkinien mäki’) — museon välitön ympäristö, Ulitsa Potštovaja
Markimättaz — joen takana, Ulitsa Goristaja (joen takaisista taloista lounaisimmat)
Minamättaz — joen takana, Ulitsa Goristaja (välittömästi Markimättaksesta kylään päin)
Hamamättaz — joen takana, Ulitsa Goristaja, talot 14–35
Pedroimättaz — joen takana, Ulitsa Goristaja, talot 1–11
Kukoinposad — joen takana, Ulitsa Zaretšnaja, talot 24–40
Alažagd’ — kaupungista tultaessa ennen jokea, Ulitsa Zaretšnaja, tien varrella
Ülizagd’ — kylän lounaisin osa, Ulitsa Zagorodnaja
Dokuc’ — Ulitsa Lisitsynoi
Papinposad — Ulitsa Pionerskaja
Noumančug — Ulitsa Sovhoznaja, Ulitsa Molodjožnaja; pientalot ja vanhemmat, 2-kerroksiset kerrostalot
Mikrorajon (kerrostalolähiö) — Ulitsa Molodjožnaja, uudet 3-kerroksiset kerrostalot

Käytännössä Soutjärvellä on käytetty paikkojen identifiointiin katujen nimiä jo useita vuosikymmeniä sillä seurauksella, että vuonna 1997 oli mahdollista löytää vain yksi paikallinen, syntyperäinen soutjärveläinen henkilö, vuonna 1922 syntynyt Anna Nikitina, joka tiesi ne posadojen nimet ja rajat, joita muut kyläläiset eivät enää tienneet. Hänen avullaan muun muassa selvisi, että kylän kirkko (nykyinen Kulttuuritalo) ei sijainnut Papinposadassa vaan Dokuc’issa.

Historia
Novgorodin arkkipiispa mainitsee Soutjärven kylän ensimmäisen kerran vuonna 1453.

Alkuperäinen Soutjärvi on sijainnut nykyisestä kylästä 6 kilometriä lounaaseen, Kalinansar’ ja Sürd’ -kylien tienoilla Kodijär’v -järven luona. Järven nimi on vanhoissa venäläisissä kartoissa Šoltozero. Alkuperäisen Soutjärven asukkaat ovat jossain vaiheessa historiaa siirtyneet nykyisen Soutjärven paikalle ja tuoneet kylän nimen mukanaan. Alkuperäinen Soutjärvi on sitten saanut nimen Kodijär’v eli ‘Kotijärvi’,Mullonen, Irma Ivanovna Otšerki vepsskoi toponimii, s. 113. Nauka, St. Peterburg, 1994. ven. Kodjarvi (Кодьярви).Yandex 

Aikanaan Venäjän keisarikunnan Aunuksen kuvernementissa ja 1920-luvulle asti Soutjärvi ja sen ympäristökylät (suunnilleen Vepsän kansallisen volostin alue) muodostivat Soutjärven kunnan, joka kuului Petroskoin kihlakuntaan. Neuvostovallan myötä kunnan alueesta muodostettiin Soutjärven piiri, joka lakkautettiin vuonna 1957 ja liitettiin Äänisenrannan piiriin.

Neuvostovallan jälkeen Soutjärven kylä toimi vuosina 1994–2005 olemassa olleen Vepsän kansallisen volostin keskuksena. Volosti käsitti kolme kylähallintoaluetta, Soutjärven ohella Šokšun ja Kalajoen (Rybreka) kylähallintoalueet.

Vuonna 2006 volosti lakkautettiin ja jaettiin vastaavasti kolmeksi Äänisenrannan piiriin kuuluvaksi vepsäläiseksi maalaiskunnaksi, joista yksi on Soutjärven vepsäläinen maalaiskunta.

Museo

Soutjärvellä sijaitsee etnografinen museo, jonka virallinen nimi on toukokuusta 2010 lähtien ollut Soutjärven vepsäläinen etnografinen Rjurik Lonin -museo.Вепсский музей получил имя Рюрика Лонина  Rossija Karelija (telekanal) 18.05.2010 Sen on perustanut vuonna 1967 šoutjärveläinen Rjurik Lonin. Alun perin kylän kirjastorakennuksessa sijainnut museo siirtyi nykyiseen paikkaansa ns. Melkinin taloon 1980-luvulla. Talo on "Karjalan puurakennustaiteen muistomerkki"Шелтозерский вепсский этнографический музей им.Р.П. Лонина   Museon kotisivut ja sen sanotaan olevan rakennettu vuonna 1814.Vepsäläinen etnografinen museo heninen .net Museoon kuuluu myös Melkinin talon takana oleva Tutšinin talo, joka alun perin sijaitsi Kalinansar’-nimisessä kylässä. Jatkosodan suomalaismiehityksen aikoihin talon asukkaat Dmitri Tutšin puolisoineen majoittivat talossa neuvostoliittolaisia partisaaneja. Heihin kuului myös Sylvi Paaso, joka sieltä käsin välitti radioteitse venäläisille tietoja suomalaisten joukkojen toiminnasta Äänisen rannalla.Oleg Tihonov: “Operaatio tyhjiössä”, Punalippu 2/1989, s. 68–73. Suom. Leo Pugin.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Vepsän kansallinen volosti www.gov.karelia.ru - Valtiovaltaelinten virallinen palvelin.

Luokka:Äänisenrannan piirin kunnat
Luokka:Vepsäläiskylät
Luokka:Itä-Karjalan entiset kunnat
Luokka:Äänisenrannan piirin asutut paikat