Humppa

Humppa on nopeaa suomalaista tanssimusiikkia. Humppa on tasajakoista, joko 2/2- tai nykyään 4/4-tahtilajista. Se kehittyi 1910-luvulla jazzista ja foxtrotista. Toisen maailmansodan huomattavia vaikutteita musiikkiin tuntuu tulleen myös Saksasta. Heikki Kahila ja Pia Kahila: Kun Suomi sanoi: Saanko luvan, s. 35. Jyväskylä: Gummerus, 2006.  Suomen ensimmäisenä humppalevytyksenä pidetään vuonna 1928 tehtyä Jaakko Pullin Puuseppää, jonka soitti Suomi-Jazz-orkesteri.
pienoiskuva|Lappeenrannan humppafestivaalit.
 Tunnettuja varhaisia humppia 
Eniten levytetty humppa on Usko Kempin Tulipunaruusut, jonka vanhin levytys on vuodelta 1930. Muita tuon ajan humppasävelmiä, joita nykyisinkin paljon esitetään, ovat muiden muassa Dallapé-orkesterin ohjelmistoon kuuluneet Alaska (1928), Lentävä hollantilainen (1930), Tammerkoski (1931), Autotyttö (1933), Kaksi kolpakkoa, neiti (1934) ja Heili Karjalasta (1938). Monet sävelmät olivat Valto Tynnilän ja Martti Jäppilän yhdessä tekemiä ja solisteina olivat mm. Ville Alanko, Georg Malmstén, A. Aimo (Aimo Andersson) ja Veli Lehto (Viljo Lehtinen). Kahila & Kahila, s. 36.  Ennen sotia humppaa nimitettiin yleensä jatsiksi tai haitarijatsiksi. Suomalaiseksi humpan tekee nimenomaan sen soveltaminen paritanssiin, muualla Itä-Euroopassa eloisia humppasävelmiä tanssitaan erillään.

 Humppa-nimityksen tausta 
Humppa-ilmaisua käytti ensimmäistä kertaa Antero Alpola radiossa 1950-luvulla kuvailemaan Kankkulan kaivolla -radiohupailussa esiintyneen, aluksi Asser Fagerströmin, sittemmin Kullervo Linnan johtaman studiokokoonpanon (jonka nimen "Humppa-humppa-orkesteri Pumppu-Veikot" puolestaan keksi ohjelman toinen käsikirjoittaja Aune Ala-Tuuhonen) soittamaa musiikkia. Sana on onomatopoeettinen ja Alpola johti sen orkesteriin kuuluneen tuuban äänestä. (Todellisuudessa tuuba soittaa vain ensimmäisen tavun "hum", muut säestyssoittimet soittavat toisen tavun "pa". Vrt. engl. oompah ja saks. Humbta.)  Antero Alpola on kertonut sanan synnystä: ”Touko-kesäkuun vaihteessa 1958 Aune Ala-Tuuhosen kanssa käsikirjoitusta suunnitellessamme mietimme käytettäväksi tulevan orkesterin nimeä. Kun Aune kysyi, mikä pantaisiin orkesterin nimeksi, sanoin asiaa mitenkään miettimättä, että 'Humppa-Veikot'. Aune ehdotti, että jospa pantaisiin sittenkin nimeksi vaikka Humppa-humppa-orkesteri Pumppu-Veikot. Näin siksi, että kun kerran on kaivo-ohjelmasta kysymys, niin se kaivon pumppu sopii hyvin. Niin myös kävi. Yhtye oli ohjelmamme puitteissa Pumppu-Veikot ja sen sanoimme soittavan humppamusiikkia.” Alpola: Viihdevuosien vilinässä: Radiokauteni ensimmäinen puoliaika 1945–1960, s. 207. Hämeenlinna: Karisto, 1988.  Tunnettu orkesteri siltä ajalta oli Teijo Joutsela ja Humppa-Veikot. Ensimmäinen humppakuume joutui kuitenkin melko pian väistymään ensin rautalankamusiikin ja sittemmin tangokuumeen tieltä.

 Suosio 1970-luvulla 
Humppa nousi suureen suosioon 1970-luvun puolivälissä, jolloin siitä tuli koko maassa vanhempien ihmisten sekä Itä- ja Kaakkois-Suomessa myös maalaisnuorison suosima musiikki- ja tanssityyli. Tunnetuimpia humppa-artisteja olivat tuolloin mieslaulajista Erkki Junkkarinen, Henry Theel, Mikko Järvinen, Eino Valtanen ja Eero Aven, naislaulajista Berit, Eija-Sinikka ja Hanne sekä yhtyeistä Tulipunaruusut, Kaisa & Kumppanit ja Mutkattomat, hieman myöhemmin myös Solistiyhtye Suomi. Lappeenrannan humppafestivaalit olivat runsaasti yleisöä keräävä kesätapahtuma, mutta ne kaatuivat paikallisen sivistyneistön ja virkamieskunnan sekä joidenkin poliittisten tahojen vastahakoiseen asenteeseen.

 Humppa hiipuu: 1970-luvun lopulta nykypäivään 
Humppakuume loppui 1980-luvulle tultaessa, vielä silloin viihdemaailmassa mukana olleen Veikko Tuomen mukaan miltei yhdessä yössä. Romahdus oli niin täydellinen, ettei yksikään levy-yhtiö julkaissut uustuotantona moneen vuoteen ainuttakaan vanhemmantyyppistä iskelmämusiikkia sisältänyttä levyä.Tapio Niemi: Veikko Tuomen tarina, s. 278–279. Tampere: Pilot-kustannus, 2005. . Tilanne johti siihen, että varsinkin monet maaseudun pienet, jo vuosien ajan vaikeuksissa olleet tanssipaikat katosivat kuvasta lopullisesti. Niemi 2005, s. 284. Uudemman ajan humppia ovat esimerkiksi Pieni hetki (1972), Jätkän humppa (1976), Lappeenrantaan (1977), Mahtava peräsin ja pulleat purjeet (1983), Sheila (1985) ja Merimies (1997).

Huumoriyhtye Eläkeläiset ei lukeudu varsinaisiin humppayhtyeisiin, vaikka heidän soittonsa saattaa jonkin verran humppaa muistuttaakin ja vaikka he itse ilmoittavatkin soittavansa humppaa. Humppamusiikista otti koko uransa ajan vaikutteita myös merkittävä suomalainen rocklaulaja Rauli Badding Somerjoki, jonka levytettyyn tuotantoon kuuluu useita humppakappaleita. Näitä on muun muassa Somerjoen albumilla Rakkaudella – Raulilta (1981).

 Humppatanssi 
Humppaa tanssitaan monin erilaisin tavoin. Perinteisin tanssityyli pohjautuu hypähtävään vaihtoaskeleeseen, ja olennaista siinä on voimakas pystysuuntainen jousto. Humpan lisäksi muita nimityksiä tälle tyylille on vaihtoaskelhumppa, hyppyhumppa, triplestep-humppa ja samba-humppa. Muita tanssityylejä ovat pohjoissuomalainen nilkkuhumppa ja joustokävelyyn perustuva kävelyhumppa, jotka rytmittyvät eri lailla suhteessa perinteiseen humppaan. 

Perusaskeleen tahtilaji vaihtelee tanssittavan humppatyylin mukaan. Lähtökohtaisesti tahtilaji on 2/2 eli alla breve. Kävelyhumpassa perusaskeleen tahti perustuu tanssimusiikin rytmiin ja tanssija liikkuu joustavan kävelyn tavoin.

Eräs humpan varhainen muunnos oli helsinkiläisten ns. sakilaisten suosima erittäin vauhdikas, suorastaan raju pisto.
 Kilpailuja 
Humpan SM-kisat pidetään vuosittain Joensuun Tanssiviikkojen yhteydessä. Vuoden 2007 kilpailu käytiin Liperissä Liperin lavalla. 

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 Tietoa humpasta Tanssi.net sivustolla 
 Ylen elävä arkisto: Humppa koki renessanssin 1970-luvulla
 Varhaisen suomalaisen populaarimusiikin opettaminen peruskoulussa Aki Miettinen, Pro gradu

Luokka:Lavatanssi
Luokka:Seuratanssi
Luokka:Suomalainen kansanmusiikki
Luokka:Paritanssit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit