Muna

Muna on munivan eläimen munasolu, joka kehittyy emon ulkopuolella. Näin lisääntyvät sammakkoeläimet, hämähäkit, monet kalat, kaikki linnut, useimmat matelijat ja hyönteiset sekä nisäkkäistä nokkaeläimet. Hautomo on ruoantuotannossa käytetty laitos, jossa munan kehittymiselle annetaan mahdollisimman hyvät olosuhteet.

 Eri eläinten munat 
 Lintujen munat 
Munan rakenteessa uloimpana on vahva kalsiumkarbonaatista rakentunut kuori, joka suojaa sitä. Kuoren alla on valkuaista ja keskellä keltuainen. Keltuaisen pinnalla on alkiokeltuainen, jossa sijaitsee alkiolevy, eli munasolu. Keltuainen on alkion ravintona ennen sen kuoriutumista, ja se kypsyy emon sisällä ensimmäisenä.

Monien lintulajien munat ovat valkoisia, toisten taas värillisiä, joko yksivärisiä tai kirjavia. Biliverdiini ja sen sinkkikelaatti antavat munalle sinisen tai vihreän värin, protoporfyriini puolestaan punaisen tai ruskean. Kuviot munan pintaan taas syntyvät emättimessä: paikallaan emättimessä olleeseen munan syntyy pisteitä, liikkuvaan juovia. Yksivärisiä munia munivat koloissa pesivät linnut, tai linnut, jotka peittävät munat poistuessaan pesästä, tai linnut, jotka hautovat kiinteästi, esimerkiksi pingviinit. Avoimesti pesivät lintulajit munivat yleensä kirjavia munia, jotka eivät erotu ympäristöstään niin helposti kuin yksiväriset munat.

Lintujen munat ovat yleensä soikeita, mutta poikkeuksiakin on. Jyrkänteillä pesivien lintujen munat ovat usein kartiomaisia putoamisen välttämiseksi. Maakoloissa pesivät linnut puolestaan tuottavat lähes pyöreitä munia.

Linnut (muun muassa kanat) voivat munia ilman hedelmöitystäkin, mutta vain niiden hedelmöityneistä munista syntyy poikasia. Poikaset kehittyvät vain, jos munien lämpötila pysyy tasaisesti 37-38 celsiusasteessa, ja siksi niitä haudotaan. Usein hautovan linnun vatsalta irtoavat höyhenet, jotta lämpö pääsee johtumaan paremmin muniin.

Strutsin noin 1,5 kg:n painoinen muna sisältää suurimman nykyisin elävän eliön yksittäisen solun. Vielä suurempi linnunmuna oli isonorsulinnulla, joka metsästettiin sukupuuttoon 1600-luvulla. Kimalaiskolibrin muna painaa vain puolisen grammaa, ja se on pienin tunnettu linnunmuna. Jotkin matelijat ja useimmat kalat tuottavat vielä pienempiä munia, ja hyönteiset sekä muut selkärangattomat vielä niitäkin pienempiä.

 Kalojen munat 
Kalojen tunnetuin lisääntymistapa on muniminen. Naaras laskee mädin sopivaan paikkaan, ja uros hedelmöittää sen ulkoisesti. Tyypillisesti yhdellä kerralla kalanaaras laskee suuren määrän mätiä kudussaan (aikuinen naarasturska tuottaa tyypillisesti 4–6 miljoonaa munaa yhdessä kudussa). Sen jälkeen munat jäävät ilman hoivaa. Munasta kuoriutuvalla kalanpoikasella on keltuaispussi ravintonaan. Se riittää muutamaksi päiväksi - sinä aikana kalanpoikanen oppii uimaan. Keltuaispussin ravinnon loputtua kalanpoikasella on kriittinen aika, jonka jälkeen sen pitää oppia etsimään ravintoa; muutoin se kuolee nälkään.

Joidenkin kalojen kuten rauskujen ja haiden munat kehittyvät emon ruumiin sisällä. Silloinkin kalanpoikasille muodostuu keltuaispussi, josta poikaset saavat ravintoa ilman suoraa emon ruokkimista napanuoran kautta. Syntyessään kalanpoikanen on suhteellisen täysikasvuinen. Vanhemmat kalanpoikaset voivat syödä nuorempia sisaruksiaan emon sisällä ravinnoksensa.

Joissakin harvinaisissa tapauksissa (kuten vasarapäähait) kalat synnyttävät eläviä poikasia. Silloin poikanen kasvaa emon sisällä ja saa ravinnon emolta.

 Nisäkkäiden munat 
Nokkaeläimet ovat ainoita tunnettuja munivia nisäkkäitä. Niihin kuuluvat vesinokkaeläimet ja nokkasiilit.

 Matelijoiden munat 
Matelijoiden munat ovat kumi- tai nahkamaisia ja ne ovat olleet aina valkoisia.

 Hyönteisten munat 
Hyönteisten munat (ovo) ovat hyvin vaihtelevan muotoisia ja värisiä. Vaaleat ja ruskeat sävyt ovat vallitsevia, mutta ne voivat olla myös kirkkaan keltaisia tai vihreitä, sinertäviä, punaisia, oransseja, mustia jne. Muninta tapahtuu usein toukan ravintokasvin lehdille, mutta toisinaan lajityypillisellä tavalla myös muille pinnoille kuten kaarnanrakoihin tai kotelokehdon pinnalle. Usein ne munitaan hyvin säännöllisen muotoisiin rykelmiin, mutta eräät lajit sijoittavat niitä yksi kerrallaan eri paikkoihin tai tipauttelevat niitä lennosta sinne tänne. Naarashyönteisellä voi olla piikkimäinen lisäke, munanasetin eli ovipositori, takaruumiin kärjessä. Esimerkiksi loispistiäiset munivat munansa sen avulla syvälle saaliseläimen kudoksiin. Eräiden perhoslajien naarailla on myös pidentynyt putkimainen lisäke takaruumiin kärjessä, jonka avulla muninta voi tapahtua vaikkapa syvälle ravintokasvin verhiön sisään. Lahon puuaineksen sisään munivia lajeja on lukuisia. Osa hyönteislajeista talvehtii muna-asteella. Munista kuoriutuvat toukat saattavat syödä munankuorensa ensimmäisenä aterianaan.

 Muna ruokana 

Munat ovat monikäyttöinen ruoka-aine. Munia voi syödä sellaisenaan raakana, paistettuna sekä keitettynä joko kuorineen tai ilman kuoria eli uppomunana. Tunnettuja munaruokia ovat munakokkeli, uunissa hyydytetyt munat ja munakas eli omeletti. Munaa käytetään myös ainesosana kohokkaissa, ohukaisissa, leivonnassa, pastassa, vanukkaissa, moussessa, jäätelössä, marengeissa, kakuissa sekä kastikkeissa.Roux 2008, s. 5. Suomessa tunnetaan hämäläinen perinneruoka munajuusto.

Leivonnassa kananmunaa käytetään kohottamaan, vaahdottamaan ja antamaan valmiille ruoalle väriä. Kananmunien valkuaisten proteiinit denaturoituvat eli niiden tertiäärinen rakenne rikkoutuu vatkattaessa. Monien muiden lintujen munat eivät vaahtoudu . Sokerikakun kuohkea rakenne perustuu vaahdoksi vatkattuun kananmunien ja sokerin seokseen. Marenkia valmistettaessa vatkataan munanvalkuaisia vaahdoksi, johon lisätään sokeria. Munankeltuaista käytetään majoneesin ja muiden emulsiokastikkeiden valmistuksessa. Munankeltuaisella voidaan myös sakeuttaa eli suurustaa kastikkeita; tätä pidetään herkullisimpana ja vaativimpana suuruksena. Perinteinen kermajäätelö valmistetaan vatkaamalla jäähdytetyssä astiassa keltuaisilla sakeutettua kermakastiketta.

Monissa uuniruoissa, kuten perinteisessä suomalaisessa makaronilaatikossa, uunissa kypsennettävien ruoka-aineiden päälle kaadetaan kananmunien ja maidon seosta, munamaitoa. Kuumentuessaan munamaito hyytyy ja sitoen ruoka-aineet yhteen.

Yleisimpiä ruokana käytettäviä munia ovat:Roux 2008, s. 8.

 kananmuna, 53–73 grammaa. Yleisin ruokana käytetty muna ympäri maailmaa.
 kääpiökanan muna, 30–40 grammaa.
 ankanmuna, 85–90 grammaa. Ankanmuna on melko rasvainen, ja sillä on kermainen ja täyteläinen maku. Ankanmunia käytetään usein munakokkelissa ja omeleteissa sekä jälkiruoissa.
 hanhenmuna, 180–200 grammaa. Voimakkaan makuinen.
 kyyhkysen muna, 15 grammaa. Miedon makuinen.
 viiriäisenmuna, 15–20 grammaa. Viiriäisenmunaa pidetään erityisen hienostuneen makuisena, ja sitä nautitaan usein cocktailpaloissa.
 strutsinmuna, 500–600 grammaa. Hyvin voimakkaan makuinen ja kaipaa usein maustamista. Käytetään omeleteissa ja täyteseoksissa.
 lokinmuna. Suosittuja esimerkiksi Englannissa, missä niitä saa kerätä keväällä muutaman viikon ajan.
 helmikanan muna, 30 grammaa. Käytetään alkupalana ja salaateissa.
 fasaanin muna, 30 grammaa. Voimakkaan makuinen, syödään kovaksi keitettynä.
 emun muna, 340–450 grammaa. Suosittuja Australiassa. Käytetään munakokkeleissa ja täytteissä.

Myös kalojen mätiä käytetään ruoanvalmistuksessa. Sammen mätiä kutsutaan kaviaariksi.

Munien kulutus henkilöä kohden oli vuonna 2022 suurinta Alankomaissa (32,5 kg), Kiinassa (21,8 kg) ja Meksikossa (21,3 kg). Suomessa munien kulutus oli tuolloin noin 9,9 kilogrammaa asukasta kohden, mikä oli vähemmän kuin Euroopassa keskimäärin (13,8 kg).

 Kulttuurissa 

Joissakin kulttuureissa ja uskonnoissa munaa pidetään uuden alun ja elämän symbolina. Esimerkiksi ortodokseilla on käytössä tapa maalata ikoneita puisiin muniin. Vanhan kalevalaisen uskomuksen mukaan maailma on syntynyt sotkanmunasta. Jotkut myös valmistavat munasta uppomunia ja savumunia juhannuksena savusaunassa.

 Katso myös 
 Oologia
 Alkumuna 
 Pääsiäismuna

 Lähteet 



Viitteet

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit