Rafael Erich

Rafael Waldemar Erich (10. kesäkuuta 1879 Turku – 19. helmikuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen kokoomuslainen poliitikko, oikeustieteilijä ja diplomaatti, joka toimi Suomen pääministerinä vuosina 1920–1921.

 Tausta 
Rafael Erichin vanhemmat olivat rehtori Teodor Valdemar Erich ja Berta Fredrika Mannelin. Erichin veli oli lakimies ja poliitikko Mikko Erich, jonka näyttävä loikkaaminen kokoomuksesta sosiaalidemokraatteihin 1920-luvulla muodostui Rafaelille poliittiseksi rasitteeksi. Suvussa oli lisäksi ollut juutalainen esi-isä, minkä vuoksi äärioikeisto 1930-luvulla pilkkasi toisinaan molempia veljeksiä ”juutalaisiksi”.

Vuonna 1905 Erich avioitui Hellin Onerva Hedbergin (1880–1960) kanssa.

 Koulutus ja akateeminen ura 
Erich kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta vuonna 1898. Hän opiskeli Keisarillisessa Aleksanteri-Yliopistossa, jossa hän suoritti filosofian kandidaatin ja maisterin tutkinnot vuonna 1900, oikeustutkinnon vuonna 1903, molempien oikeuksien kandidaatin vuonna 1904 sekä lisensiaatin tutkinnon vuonna 1907. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1907 väitöskirjallaan Über Allianzen und Allizverhältnisse nach heutigen Völkerrecht. Lisäksi hän sai varatuomarin arvon vuonna 1909.

Erich toimi Aleksanteri-Yliopiston ja Suomen itsenäistyttyä Helsingin yliopiston valtio-oikeuden ja kansainvälisen oikeuden professorina – vuodesta 1921 alkaen pelkästään kansainvälisen oikeuden professorina – ensin virkaa tekevänä vuosina 1907–1910 ja sitten vakinaisena vuosina 1910–1928. Vuonna 1917 hän erosi virasta väliaikaisesti helmikuusta heinäkuun loppuun, ja hän oli poliittisten ja diplomaattisten tehtäviensä johdosta poissa yliopiston tehtävistä vuosina 1915–1918 ja osittain tai kokonaan virkavapaalla vuosina 1921–1928. Lisäksi Erich toimi Yhteiskunnallisen korkeakoulun hallintoneuvoston jäsenenä vuosina 1919–1926Kangas (toim.) 1998, s. 95.. Hän sai Suomen Tiedeakatemian jäsenyyden vuonna 1921 ja Uppsalan yliopiston kunniatohtorin arvon vuonna 1932.Kangas (toim.) 1998, s. 415.

Erich kuului valtiosääntöoikeuden suomalaisiin auktoriteetteihin Robert Hermanssonin ja R. A. Wreden rinnalla, ja häntä on pidetty koko 1900-luvun näkyvimpänä kansainvälisen oikeuden suomalaisena edustajanaKangas (toim.) 1998, s. 376.. Erichin oikeustieteellinen tutkimus ei lähtenyt liikkeelle lakipositivistisesti pelkästään oikeusjärjestelmän sisäisestä säännöstöstä vaan ympäröivää yhteiskuntaa koskevista tosiasioista. Tämä on johtanut vaikutelmaan siitä, että hänen juridiset tulkintansa vaihtelivat poliittisten suhdanteiden mukana. Erichin on katsottu olleen ensimmäinen suomalainen valtiosääntöoikeuden tutkija, jolla oli laajat tiedot alan kansainvälisestä keskustelusta. Hän esimerkiksi omaksui saksalaisen Georg Jellinekin peruskäsitykset, vaikkakin torjui tämän näkemyksen siitä, että suomalaiset olisivat oikeudellisesti hyväksyneet venäläistämistoimenpiteet, koska eivät olleet asettuneet tehokkaaseen vastarintaan.Jyränki 2003, s. 12. Väitöskirjassaan Erich katsoi, että Suomen suuriruhtinaskunnan ja Venäjän välinen suhde oli omalaatuinen eikä siihen voitu soveltaa mitään olemassa olevia juridisia käsitteitä tai konstruktioita, hyläten sekä Leo Mechelinin ajatuksen reaaliunionista että Hermanssonin ajatuksen yhdistetystä valtiosta. Erichin teos Suomen valtio-oikeus I–II (1925) oli ensimmäinen itsenäisen Suomen valtiosääntöoikeutta laajasti käsittelevä monografia.Kangas (toim.) 1998, s. 373. Hänen muihin merkittäviin teoksiinsa kuuluvat alan syvällistä tuntemusta osoittava vertaileva tutkimus Valtiosääntöjen säätäminen ja muuttaminen I–II (1909) ja korkealle eurooppalaiselle tasolle nouseva Das Staatsrecht der Grossfürstentums Finland (1912).

Valtiosääntöoikeuden ja kansainvälisen oikeuden ohella Erich kirjoitti myös Suomen ensimmäisen voimassa olevaa oikeutta koskevan holhousoikeudellisen tutkimuksen Föräldramakt och förmynderskap (1909).Kangas (toim.) 1998, s. 319.

 Poliittinen ura 
Erich kuului ensin nuorsuomalaisiin ja sitten kokoomukseen, vaikka ei kuitenkaan ollut leimallisesti puoluepoliitikko. Hänet valittiin kahdesti kansanedustajaksi, ensin vuoden 1919 eduskuntavaaleissa ja uudestaan vuoden 1922 eduskuntavaaleissa.

 Suomen itsenäistymisen aikainen toiminta 
Sortokausien aikana Erich oli aluksi perustuslaillinen, katsoen että Suomen eroaminen Venäjästä voisi toteutua vain perustuslakia muuttaen, ja erosi kahdesti viroistaan poliittisista syistä. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä hän kuitenkin turvautui aktivismiin, ja toimi johtavana itsenäisyysaktivistina niin Suomessa kuin ulkomailla vuosina 1915–1918. Helmikuun vallankumouksen jälkeen Erich katsoi valtalain kannattajien tapaan, että valta Suomessa ei ollut periytynyt Venäjän väliaikaiselle hallitukselle vaan Suomessa kansalle ja siten eduskunnalle.

Sisällissodan aikana Erich toimi Suomen viralliseksi Berliinin edustajaksi nimetyn Edvard Hjeltin apulaisena. He allekirjoittivat omavaltaisesti Suomen nimissä Saksan kanssa yhteistyösopimuksen, joka oikeutti saksalaisten maahantunkeutumisen ja sitoi Suomen talouden epäedullisella tavalla Saksan tarvikkeidentoimittajaksi. Erich kuului kuningaskuntahankkeen kannattajiin, mutta jäi kiistassa syrjemmälle ja myöhemmin vuonna 1924 väitti vuoden 1918 kuninkaanvaalia ilmeiseksi erehdykseksi ja lainsäännöksen väärinkäytöksi.

 Suomen pääministeri 
Keväällä 1920 Erichistä tuli Suomen pääministeri porvarilliseen koalitiohallitukseen. Hallitusaikaa leimasivat kysymykset Tarton rauhasta ja Ahvenanmaan irrottautumispyrkimys, joista varsinkin edellinen herätti tyytymättömyyttä Erichiä tukevissa ryhmissä. Erichin asemaa pääministerinä heikensivät myös hallituksen muut voimamiehet, opetusministeri Lauri Ingman ja ulkoministeri Rudolf Holsti. Lopulta hallitus kaatui huhtikuussa 1921 virkamiesten palkkakysymykseen.

 Diplomaatti 
Erich toimi neuvottelevana ylimääräisenä virkamiehenä ulkoasiainministeriössä ja ylimääräisenä lähettiläänä vuosina 1918–1920 ja 1921–1926. Vuonna 1926 hänet nimitettiin Suomen lähettilääksi Berniin ja pysyväksi edustajaksi Kansainliittoon. Hän uskoi tuolloin Kansainliittoon ja Locarnon sopimuksiin rauhan takaajana ja kannatti Suomen turvaamiseksi ”Pohjoisen Locarnon” (Pohjois- ja Itämerenmaiden rauhansopimus- ja välitystuomioistuinjärjestelmän) luomista, mikä ei kuitenkaan toteutunut. Erich siirtyi vuonna 1928 lähettilääksi Tukholmaan ja vuonna 1936 Roomaan. Hän menetti 1930-luvulla uskonsa Kansainliittoon ja siirtyi kannattamaan ensin puolustusliittoa Ruotsin kanssa ja sitten vähä vähältä Saksaan nojaavaa ulkopolitiikkaa. Vuosina 1938–1939 hän oli Haagin pysyvän kansainvälisen tuomioistuimen vakinainen tuomari. Vuonna 1918 Erich sai erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin arvon.

 Julkaisuja 
 Piirteitä taloudellisen yhteiskunta-elämän kehityksestä. Kansantajuisia esitelmiä / toimittaneet Länsisuomalaiset ylioppilaat 10:nes vihko. Turku 1899
 Perustuslakiemme pääpiirteet : esitelmä pidetty suomalaisen naisliiton luentokursseissa 18 lokak. 1907. Suomalaisen naisliiton kirjasia 2. WSOY 1907
 Über Allianzen und Allianzverhältnisse nach heutigem Völkerrecht, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsingfors 1907
 Le droit de la Finlande d'après les juristes étrangers. Helsingfors 1908
 Finlands rätt belyst af utländska rättslärde. Söderström, Helsingfors 1908
 Muutamia piirteitä hallituksen asemasta nykyajan valtioissa. Tekijä, Helsinki 1908
 Senatens förslag till ny Regeringsform. Hufvudstadsbladets socialpolitiska bibliotek 3. Helsingfors 1908
 Suomen oikeus ulkomaisten oikeus-oppineiden valaisemana. WSOY 1908
 Yleisen äänioikeuden "rajoituksista". Tekijä, Helsinki 1908
 Valtiosääntöjen säätäminen ja muuttaminen. 1, Yleinen osa ja Europan valtiot. WSOY 1909
 Valtiosääntöjen säätäminen ja muuttaminen. 2, Europan ulkopuolella olevat valtiot. WSOY 1909
 Das Staatsrecht des Grossfürstentums Finnland (Suomi). Das öffentliche Recht der Gegenwart 18. J. C. B. Mohr, Tübingen 1912
 Om folkrättslig skiljedom. Helsingfors 1912
 Kansainvälisen oikeuden uusin kehitys teoksessa Ferdinand von Martitz : Kansainvälinen oikeus ; suom. Kustavi Kaila. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 133. Rauma 1914
 Till läran om lagstiftningsakter och lagstiftningsförfarande med speciell hänsyn till finsk rätt. Akademiska Bokhandeln, Helsingfors 1912
 Kansainvälinen oikeus. Lainopillinen ylioppilastiedekunta, Helsinki 1915
 Probleme der internationalen Organisation : Völkerrechtliche Studien. Völkerrechtliche Monographien 1. J. U. Kern, Breslau 1914
 Till läran om folkrättsliga rättsärenden och fördrag. Statsvetenskaplig tidskrifts expedition, Lund 1916
 Finnland wie es war, wier es ist und was es werden könnte ; kurze Streiflichter von Septimus ; mit einem Vorwort von Karl Strupp. Verlag Friedrich Andreas Perthes A.-G., Gotha 1917 (nimimerkillä Septimus)
 La question de la Finlande. Nederlandsche antioorlog raad, Capita selecta 4. La Haye 1917
 Valtioelämän murroskaudelta. Otava 1917
 Die finnische Frage vor und nach der russischen Revolution. Literarische Anstalt Rütten & Loening, Frankfurt am Main 1918
 Herman Stenberg : Kaukokarjala suhteissaan Suomeen ja Venäjään ; avustaneet Rafael Erich, Lauri Hannikainen, Tekla Hultin , Iivo Härkönen. Ahjo, Helsinki 1918, 4. muut. ja laaj. painos 1919
 Kompetensfördelning, kompetensprövning och kompetenskontroll enligt Finlands författningsrätt. Helsingfors 1924
 Suomen valtio-oikeus. 1 osa. Tietosanakirja-oy, Helsinki 1924
 Tuomioistuimet ja virheelliset lait. Porvoo 1924
 Genèveprotokollet : föredrag vid föreningens Pro iure nationum årsmöte den 24 mars 1925. Förening för Nationernas förbund, Helsingfors 1925
 Suomen valtio-oikeus. 2 osa. Tietosanakirja-oy, Helsinki 1925
 Kansainliiton oikeusjärjestys. Itsenäisyyden liiton poliittinen kirjasto n:o 1. Otava 1926
 La naissance et la reconnaissance des états . Librairie Hachette, Paris 1927
 Kansainvälisen oikeuden kodifiointi : esitelmä pidetty yhdistyksessä Pro iure nationum marraskuun 21 p:nä 1928. Pro iure nationum yhdistys kansainliittoa varten n:o 8. Porvoo 1929
 Några folkrättsliga synpunkter hänförande sig till sanktionsproblemet. Skrifter utgivna av Svenska institutet för internationell rätt vid Universitetet i Uppsala 3. Uppsala 1936
 Eräitä huomautuksia lain ja asetuksen käyttämisestä virastojen järjestysmuodon perusteita laadittaessa. Porvoo 1938
 La question de la Finlande 1917 : réimpression. Vammala 1938
 Suomen oikeusasema : piirteitä sitä koskevien tieteisopillisten kysymysten käsittelystä Venäjän vallan viimeisinä aikoina sekä murroskautena. Suomalaisen lakimiesten yhdistyksen julkaisuja n:o 13. Vammala 1938
 Förkrigsplaner på intereuropeisk organisation. Societas scientiarum Fennica ; Årsbok XIX, B 3. Helsingfors 1941
 Något om internationellt rättsskydd. Helsingfors 1941
 Poikkeukselliset toimenpiteet ja vieraiden valtioiden kansalaiset. Porvoo 1941
 Svensk statsförfattningsrätt. Helsingfors 1941
 Eräitä havaintoja valtiosopimusten voimaan tulosta ja vaikutuksesta. Porvoo 1942
 Lainopillisista tutkintovaatimuksista. Porvoo 1942
 Självständighetspolitik i lära och gärning. Åbo 1942
 Några sidor av det totala krigets rättsligt betydelsefulla verkningar på statslivet. Helsingfors 1943
 Studier i internationell rättskipning. I serien skrifter utgivna av Fahlbeckska stiftelsen 31. Fahlbecks stiftelsen, Lund 1943

 Suomennoksia 
 Julian Serlachius : Suomen yleisen obligatsionioikeuden oppikirja ; suomentanut Rafael Erich. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1909
 Julian Serlachius : Suomen yleisen obligatsionioikeuden oppikirja ; suomentanut Rafael Erich ; uudemman lainsäädännön aiheuttamilla lisäyksillä täydentänyt Lauri Cederberg. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 122. Helsinki 1927

 Lähteet 



Viitteet

 Aiheesta muualla 





Luokka:Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Luokka:Kansanedustajat
Luokka:Suomen pääministerit
Luokka:Suomalaiset diplomaatit
Luokka:Etelä-Savon vaalipiiri
Luokka:Suomalaiset oikeustieteilijät
Luokka:Suomalaiset professorit
Luokka:Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston professorit
Luokka:Helsingin yliopiston professorit
Luokka:Jääkäriaktivismi
Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset
Luokka:Vuonna 1879 syntyneet
Luokka:Vuonna 1946 kuolleet