Jumala (kristinusko)

Jumala on kristittyjen uskoma ja kunnioittama korkein olento, jonka muita nimityksiä ovat muun muassa Luoja, Herra ja Kaikkivaltias. Raamatussa Jumala esiintyy myös nimillä Ehje (”Minä olen”) ja Jahve (”Hän on”). Kristinusko korostaa Jumalaa maailman luojana ja luomakunnan persoonallisena ylläpitäjänä, eikä kristinuskossa ole muita jumalia, joskin Vanhassa testamentissa puhutaan jumalien kokouksesta ().

Kristitylle Jumala on yhtäältä Isä, joka on luonut taivaan ja maan, toisaalta tämän Isän Poika, joka on Jeesus Nasaretilaisen persoonassa lihaksi tullut ihmiskunnan Pelastaja, ja kolmanneksi eläväksi tekevä Henki. Tämä käsitys Jumalasta kolmena persoonana – Isänä, Poikana ja Pyhänä Henkenä – on kristinuskon kulmakivi ja keskeinen opillinen ero kristinuskon ja muiden monoteististen eli yksijumalaisten uskontojen välillä.

Kristinuskon mukaan Jumalasta voidaan saada tietoa yleisen ilmoituksen kautta (Jumalan toiminta luonnossa ja historiassa) sekä erityisen ilmoituksen kautta (Jumalan lihaksi tullut Sana, Jeesus Kristus). Erityisen ilmoituksen tärkein lähde on Raamattu, kristityille ohjeellisiksi tulkittujen kirjoitusten kokoelma. 

Taiteessa kristinuskon Jumala on perinteisesti kuvattu iäkkäänä pitkäpartaisena miehenä. Vuoden 2024 tutkimuksen mukaan 20 prosenttia suomalaisista uskoi kristinuskon Jumalan olemassaoloon.

 Kristinuskon Jumala 

pienois|pysty|Isä Jumala sekä Magdalan Maria ja Katariina Sienalainen (Fra Bartolomeo, 1509).

Kristinuskon opetuksen mukaan Jumala on tuonut ilmi kirkkautensa, nimensä ja kasvonsa. Kukaan ei ole kuitenkaan nähnyt Jumalaa, eikä voi häntä nähdä. Tässä mielessä kristinuskon Jumala on perimmältään aina salattu. Eri aikoina ihminen on kuitenkin kristinuskon mukaan pyrkinyt muodostamaan itselleen Jumalasta käsityksen, joka pohjautuu tulkintoihin erityisestä ja yleisestä ilmoituksesta, vallitsevasta todellisuuskäsityksestä sekä ihmisen omista mielikuvista. Kristinuskon alkuajoista lähtien kristityt ovat kuvanneet Jumalaa erilaisin sanallisin ja kuvallisin vertauskuvin.

Merkittävin kristillisen jumalakäsityksen ero juutalaiseen on oppi Jumalan kolminaisuudesta. Jumalan kolminaisuuden avulla selitetään Jumalan toimintaa kolmessa ilmenemismuodossa tai roolissa Isänä, Poikana ja Pyhänä Henkenä. Vaikka jokainen persoona on erillinen, kristinuskossa korostetaan, että Jumala on olemukseltaan yksi.

Toisena kristinuskon jumalakäsityksen erona juutalaiseen voidaan pitää suurempaa rakastavan Jumalan painottamista. Kristinuskon opin mukaan keskeisin Jumalaa luonnehtiva ominaisuus on hänen rakkautensa luotujaan kohtaan. Tämä ilmenee erityisesti siinä, että hän antoi poikansa, Jeesuksen, tulla ihmiseksi, jottei kukaan joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän hänen luonaan taivaassa. Kun itse kolmiyhteinen Jumala Jeesuksen persoonassa oli tullut ihmiseksi ja sovittanut ihmiset itsensä kanssa, ei opillisesti enää ollut sijaa kuvalle rankaisutoimia, polttouhreja ja tiukkaa lain noudattamista vaativasta Jumalasta.

Jumaluusoppineet ovat kuitenkin keskustelleet siitä, voidaanko vanhatestamentillista Jahvea ja Jumalaa pitää täysin samana jumalana. Perusteluja ovat olleet muun muassa seuraavat

 Kolminaisuusoppi ei täysin sovi yhteen Vanhan testamentin kanssa. Miksi Jahve ei maininnut tällaista asiaa omaisuuskansalleen Israelille, vaan sanoo olevansa tiukasti yksi?
 Vanhassa testamentissa puhutaan ”Jumalan pojista”,Esim.  mutta sillä tarkoitetaan ilmeisesti enkeleitä. Jahvella ei ole yhtä ainokaista poikaa, joka olisi syntynyt, ei tehty, ennen aikojen alkua.

Vastaperusteluja edellisiin ovat muun muassa seuraavat:

 Jahve on tavallaan määritelty monikolliseksi. Heprean sana elohim (”jumala”) on monikkomuotoinen (-im).
 Jahve puhuu itsestään monikkomuodossa. Esimerkiksi ”Tehkäämme ihminen, tehkäämme hänet kuvaksemme, kaltaiseksemme”
 Luomiskertomuksen johdantolause ”Alussa Jumala loi...”, hepreaksi bereshit bara, voidaan kääntää myös ”Jumala loi viisauden kautta”. Vanhan testamentin sananlaskuissa viisaus on persoona joka ilmoittaa olleensa olemassa jo ennen maailman luomista. Kristillisten tulkintojen mukaan Jeesuksen on ajateltu olevan muun muassa Sana ja Valkeus, jolla ja jonka Jumala ensimmäisenä loi, tai Viisaus, joka oli ennen aikojen alkua, ensimmäisenä Jumalan luomistöistä ja mukana seuraamassa maailman luomista.
 Heprealaiskirjeessä sanotaan, että kaikki on luotu Jeesuksen kautta: ”...on näinä viimeisinä päivinä puhunut meille Pojan kautta, jonka hän on pannut kaiken perilliseksi, jonka kautta hän myös on maailman luonut.”; kts. ; 

Harhaoppiseksi tuomitun gnostilaisuuden mukaan Jahve oli vain luojajumala, demiurgi, joka oli todellisen Jumalan luoma, mutta luuli olevansa ainoa jumala. Jahven ajateltiin pilanneen sooloilullaan luomistyön. Tällainen käsitys teki Jahvesta kuitenkin pelkästään juutalaisten heimojumalan, joka ei ole maailman luonut yksijumalaisuuden Jumala.

 Jumalan nimi 

pienois|Isä Jumala sekä profeettoja ja sibylloja (Pietro Perugino, 1497–1500)
Kristinuskon Jumalasta käytetään useaa nimeä, joilla on eri painotuksia. Erityisesti Jeesuksen henkilöön liittyviä nimiä on monta.

 Jumala – Jumalan perusnimi
 Jahve – Vanhasta testamentista (erityisesti Toorasta) löytyvä Jumalan nimi, joka tarkoittaa ”Hän on”. Varsinainen nimi ilmaistaan hepreaksi יהוה (JHWH), sekä myös muodoissa אֶהְיֶה (Ehje, ”Minä olen”) tai אֶהְיֶה אֲשֶׁר אֶהְיֶה (Ehje ašer ehje, ”Minä olen se, joka minä olen”). Juutalaisille tämä Jumalan nimi on pyhä, jonka vuoksi tätä Jumalan nimeä ei koskaan lueta, vaan sanotaan Herra (Adonai) tai ”Nimi” (Ha Shem) tai joku muu Jumalan nimistä. Tästä syystä ei enää varmasti tiedetä, miten se tulisi vokalisoida, Jahve vai Jehova.
 Jehova – katso Jahve. Tämän sanan alkuperästä on käyty vilkasta väittelyä.
 Adonai, Herra – Jumalan valtiasluonnetta korostava ilmaus, joka osoittaa hänen olevan muiden yläpuolella; myös: Herrojen Herra
 Adonai Melekh, ()
 Kuningas, Kuningasten Kuningas – Kuninkuutta korostava nimitys.
 Elohim – (hepr., monikollinen muoto) Tätä käytetään korostaessa Jumalaa armahtavana.
 El – (hepr.) Tätä käytetään korostaessa Jumalaa tuomarina.
 El Shaddai, Kaikkivaltias Jumala
 El Roih, Ilmestyksen Jumala
 El Bethel, Betelin Jumala (Bethel=Jumalan huone)
 Sebaot – (hepr.) ”Sotajoukkojen herra (tai komentaja)”
 Kaikkivaltias – Nimi korostaa kristinuskon (ja juutalaisuuden) monoteismiä (pantokrator)
 Pyhä
 Suuri
 Korkein

 Jeesuksesta käytettäviä nimiä 

 Messias – (hepr. masiah), Voideltu
 Jeesus – ”hän on vapahtava”
 Kristus – (kreikkaa, khristos Χριστος), ks. Messias; Voideltu
 Immanuel – (hepr.) ”Jumala on keskellämme”
 Daavidin juuriverso – Viittaa profetioihin Jeesuksen syntyperästä.
 Karitsa, Jumalan Karitsa () – viittaa erityisesti Jeesuksen kasteeseen sekä juutalaiseen uhrikulttiin (ks. syntipukki); nimitys viittaa usein tuomiopäivän odotukseen (ks. Ilmestyskirja).
 Nasaretilainen, Nasaretin mies – Nimi viittaa Jeesuksen asuinpaikkaan, jossa hän vietti suurimman osan vuosiaan.
 Ristiinnaulittu – kuvaus Jeesuksesta ristillä.
 Armahtaja – Jumalan rakkautta ja armoa korostava nimitys.
 Vapahtaja – Syntien sovitukseen viittaava nimitys; kristinuskon mukaan Jeesuksen ristinkuolema vapautti ihmiset pahan vallasta ja siirsi heidät Jumalan valtakuntaan.
 Lunastaja – Jeesuksen katsotaan kuolemallaan lunastaneen kristityt synnistä, kuolemasta ja pahan vallasta (ja maailmalta).
 Sovittaja – erityisesti reformoiduissa kirkoissa käytetty kuvaus Jumalasta, jossa hän itse sovittaa sen synnin, mitä ihminen on tehnyt.
 Jumalan Poika – kolminaisuusopin perustaa; Raamatussa on nimitetty myös muita Jumalan pojiksi, ks. Vanha Testamentti
 Ainoa Poika, Ainosyntyinen Poika – viittaa erityisesti kolminaisuusoppiin ja uskontunnuksiin (”joka on syntynyt Isästä ennen aikojen alkua”, Nikean uskontunnustus).
 Ihmisen Poika – Jumalan (Jeesuksen) eskatologinen nimitys.

 Pyhästä Hengestä käytettäviä nimiä 

 Tuuli – viittaa erityisesti pneumatologiaan, eli oppiin Pyhästä Hengestä (kreikk. pneuma πνευμα; tuuli, henki)
 Henki – erityisesti Jumalan kolmatta persoonaa korostava nimitys, katso kolminaisuusoppi ja Pyhä Henki
 Puolustaja – erityisesti Pyhään Henkeen viittaava nimi (”Minä lähetän teille Puolustajan”, sanoo Jeesus Raamatussa)
 Lohduttaja – erityisesti Pyhään Henkeen viittaava nimi
 Kirkastaja – viittaa Pyhän Hengen tehtävään Pojan suhteen

 Tunnuskuvat 

pienois|Kaikkinäkevä silmä.
Jumalaan yhdistetään erinäisiä tunnuskuvia.

 Ympyrä – Yksi Jumala, täydellinen
 Kolmio – Kolminaisuusopin perusteella. 
 Silmä – Jumalan kaikkinäkevä katse
Usein nämä tunnuskuvat yhdistetään siten, että silmä on kolmion sisällä ja kolmio ympyrän sisällä
 Risti – yksi vanhimmista kristinuskon ”alkuperäisistä” vertauskuvista; risti oli roomalainen rangaistuskäytäntö pahimmille rikollisille, mutta tasavartisena myös vanha auringon ja siten valon vertauskuva

 Jumalan hyvyys ja pahuus 
Sekä kristillisessä teologiassa että uskontokritiikissä kristinuskon Jumalan käskyt ja teot ovat olleet tärkeitä keskustelun aiheita. Monien tutkijoiden näkemyksen mukaan Jumala oli juutalaisessa uskonnossa aluksi sekä hyvän että pahan lähde ennen kuin Saatana omaksuttiin juutalaisuuteen persialaisten uskontojen kautta. Vanhan testamentin vanhimmissa kirjoituksissa Saatanaa ei mainita. Saatanan tultua mukaan Jumalalle jäivät hyvät teot ja Saatana sai jonkinlaisen syyttäjän ja myöhemmin ”paholaisen”, roolin.

 Vanha testamentti 

Vanhassa testamentissa Jumala kuvataan sekä rakkaudellisena ja anteeksiantavaisena Luojana. Kaikkeuden tekijänä hänellä kerrotaan olevan kuitenkin oikeus sanoa, mikä on oikein ja mikä väärin ja määrätä rangaistukset niille, jotka eivät tottele häntä.. 

Heti Vanhan testamentin alussa kuvaillaan Jumalan luomistekoja. Jumala teki kaiken rakkaudesta ihmisiä kohtaan. Hän loi maapallon kodiksi ihmisille. Luodessaan ihmiset Jumala antoi heille kykyjä ja aisteja, joiden avulla ihmiset voivat nauttia elämästään. Ensimmäiset ihmiset Aadamin ja Eevan Jumala loi kauniiseen puutarhaan. Jumala antoi heille täydellisen terveyden ja mahdollisuuden ikuiseen elämään. Aadam ja Eeva kuitenkin pian menettivät ikuisen elämän, kun he rikkoivat Jumalan käskyä olla syömättä tiettyä hedelmää. Jumala hääti Aadamin ja Eevan paratiisista, mutta teki heille vielä sopivat vaatteet .

Jumala antoi Israelille lain, joka suojeli israelilaisia sairauksiltaThe Bible and Modern Medicine (Lontoo 1953, s. 37), auttoi heitä toimimaan Jumalan tahdon mukaisesti ja antoi säännöt yhteiskunnallista elämää varten. Joistakin rikoksista oli rangaistuksena kuolemantuomio, esimerkiksi aviorikoksesta. Lait oli kuitenkin annettu ihmisiä, ei Jumalaa varten, siksi Jumala saattoi joissakin tilanteissa antaa erilaisen tuomion. Jumala antoi anteeksi katuville. Esimerkiksi kuningas Manassen tapauksessa Jumala oli anteeksiantavainen. Kuningas Manasse palvoi vääriä jumalia ja tappoi viattomia ihmisiä. Nämä olivat rikoksia, joista oli seurauksena kuolemanrangaistus. Manassen jouduttua vaikeuksiin, hän katui, nöyrtyi ja rukoili Jumalaa. Jumala kuuli hänen pyyntönsä, antoi anteeksi ja palautti hänet kuninkaaksi Jerusalemiin. Jumalan käytöksessä on myös julmia piirteitä hänen rangaistessaan Egyptiläisiä tappamalla heidän esikoislapsensa. Jumala myös janoaa uhriverta anteeksiannon saavuttamiseksi.

Kristinuskon ja juutalaisuuden Jumalasta puhuttaessa myöhempinä aikoina ovat herättäneet keskustelua kansanmurhat, joita Jumala laittaa israelilaiset tekemään Vanhan testamentin sivuilla. Useimmat näistä liittyvät luvatun maan valloittamiseen Joosuan kirjassa. Monista kaupungeista tapetaan kaikki asukkaat Jumalan käskystä. Esimerkkinä seuraavat jakeet:

Raamatun mukaan Jumala oli katsellut 400 vuoden ajan kanaanilaisten väärää toimintaa ja antanut heille aikaa muuttaa toimintaansa. Jumala ei tuhonnut kaikkia kanaanilaisia. Monet kanaanilaiset eivät vastustaneet Israelin kansanmurhaa ja hyökkäystä kotimaahansa ja säilyttivät elämänsä. Yksi oli kanaanilainen prostituoitu Rahab, josta tuli yksi Jeesuksen esiäideistä . Myös monet hänen sukulaisensa säilyivät elossa. Rahab sai elää koska hän auttoi Israelilaisia hyökkäyksessä piilottelemalla heidän vakoojiaan. Paavali mainitsi hänet uskonesimerkkinä, jota kristittyjen tulisi jäljitellä. Gibeonilaiset, jotka olivat kanaanilaisia, eivät halunneet taistella Israelia vastaan vaan tekivät rauhan Israelin kanssa ja säilyivät elossa . Kun Kanaanin muut heimot saivat tietää tästä, he lähtivät taistelemaan gibeonilaisia vastaan. Israel lähti puolustamaan gibeonilaisia ja Jumala myös puuttui asioiden kulkuun ja suojeli gibeonilaisia tappamalla Kanaaninaisia pudottelemalla taivaasta isoja kiviä heidän päälleen.

Jumala rankaisi ankarasti myös niitä, jotka pilkkasivat hänen profeettojaan. Kun joukko pieniä Beeteliläispoikia pilkkasi profeetta Elisaa kutsumalla häntä kaljuksi, Jumala lähetti kaksi karhua raatelemaan 42 poikaa. 

Jumalalla oli samat normit myös israelilaisten suhteen ja hän ei suojellut heitä kun nämä rikkoivat hänen lakejaan. Jumala antoi aikaa muutokseen, mutta kun sitä ei tapahtunut, hän ei enää suojellut Israelia. Assyrialaiset valloittivat Israelin pohjoisen valtakunnan ja myöhemmin Babylon poltti Jerusalemin ja vei eteläisen valtakunnan asukkaat vankeina maahansa. 

Vanhan testamentin kirjoittajat maalaavat Jumalasta lämpimän kuvan. Psalmista kertoi kuinka Jumala on armollinen, suosiollinen ja hidas vihastumaan. Daavid mainitsi Jumalan muistavan ihmisten tulleen maan tomusta. Jesajan mukaan, Jumala ei hylkää ihmistä vaikka hänen oma äitinsäkin hänet hylkäisi. Hesekiel kertoi että Jumala ei saa iloa jumalattoman kuolemasta jos jumalaton voisi sen sijaan kääntyä jumalan puoleen noudattamaan hänen käskyjään. 

Kansanmurhien lisäksi huomiota ovat myöhemmin herättäneet Jumalan monet ankarat lait, joita hän antaa Moosekselle. Jumalan Moosekselle antamiin lakeihin kuuluvat esimerkiksi käsky tappaa homoseksuaalisuuden harjoittajat sekä käsky kivittää hengiltä tottelemattomat ja ”kevytmieliset” lapset ja aviorikoksesta tavatut sekä erilaiset orjuutta koskevat säädökset, joissa esimerkiksi annetaan isännälle lupa lyödä orjaansa, koska tämä on hänen omaisuuttaan.

 Uusi testamentti 

Kostavan ja pitkävihaisen Vanhan testamentin Jumalan sijasta Uudessa testamentissa esiintyy Jeesuksen opetuksissa ja Jeesuksen (ihmiseksi tulleen Jumalan) teoissa armahtava ja ymmärtäväinen Jumala. 

Johanneksen evankeliumissa kerrotaan, kuinka Jeesus asetetaan tilanteeseen, jossa häneltä halutaan mielipide Vanhan testamentin määräykseen aviorikoksesta, jonka mukaan molemmat avionrikkojat pitäisi tappaa. Jeesus (= Jumala) toimii Vanhan testamentin yksiselitteisen määräyksen vastaisesti ja vapauttaa naispuolisen avionrikkojan. 

Luukkaan evankeliumissa opetuslapset haluaisivat pyytää Jumalaa tuhoamaan samarialaisen kylän, koska kyläläiset olivat kieltäytyneet ottamasta vastaan Jerusalemiin matkalla ollutta seuruetta. Jeesus nuhtelee opetuslapsia siitä, että opetuslapset eivät olleet ymmärtäneet Jeesuksen opetuksien perusideaa.

 Akateeminen keskustelu 
Kristinuskon Jumalan kuvaukseen, erityisesti Vanhan testamentin väkivaltaisiin kohtiin, liittyy laajaa akateemista keskustelua. Monet tutkijat ovat kyseenalaistaneet perinteiset apologeettiset selitykset näille kohdille.

 Kansanmurhat ja väkivalta 
Joosuan kirjassa kuvatut tapahtumat, joissa israelilaiset Jumalan käskystä tuhoavat kanaanilaisia kaupunkeja, ovat herättäneet erityistä huomiota. Raamatuntutkija T. M. Lemosin mukaan nämä Jumalan määräämät teot muistuttavat nykyaikaisia kansanmurhia. Monet tutkijat ovat luokitelleet nämä kohdat jumalallisiksi käskyiksi kansanmurhaan, vaikka osa tutkijoista väittää termin olevan anakronistinen muinaisessa kontekstissa.

Teologi Christian Hofreiter on tiivistänyt ongelman: "Raamatun mukaan Jumala on kaikkivaltias ja täydellisen hyvä. Raamattu kertoo totuudenmukaisesti Jumalan toiminnasta. Raamatussa Jumala käskee kansanmurhia. Hyvä olento ei koskaan käskisi julmuuksia." Näiden väitteiden yhteensovittaminen on ongelmallista.

 Pahan ongelma 
Filosofinen pahan ongelma on yksi vanhimmista kristinuskoon liittyvistä kysymyksistä. Antiikin kreikkalainen filosofi Epikuros muotoili sen klassisesti: "Jos Jumala haluaa estää pahan mutta ei pysty, hän ei ole kaikkivaltias. Jos hän pystyy mutta ei halua, hän on pahantahtoinen."

Raamatuntutkija Bart Ehrman on osoittanut, että Raamattu tarjoaa useita keskenään ristiriitaisia selityksiä kärsimykselle (rangaistus synnistä, koe uskosta, Saatanan aiheuttama, mysteeri), eivätkä ne muodosta yhtenäistä vastausta.

 Valikoiva tulkinta 
Nykykristityt tulkitsevat Jumalan raamatullisia käskyjä erittäin valikoivasti. Esimerkiksi Vanhan testamentin ruokasääntöjä, sabattikäskyjä ja uhrilakeja ei enää noudateta, samoin kuin kuolemanrangaistukset aviorikoksesta, tottelemattomista lapsista tai homoseksuaalisista teoista jätetään huomiotta. Naisten alistamista ja orjuutta koskevia kohtia tulkitaan usein "kulttuurisina" tai "historiallisina", vaikka samalla vedotaan muiden moraalikäskyjen ikuiseen pätevyyteen.

Tutkija John Collins on todennut, että Raamattu "puhuu monella äänellä", ja sitä on käytetty historian aikana sekä väkivallan oikeuttamiseen (ristiretkistä kansanmurhiin) että sen vastustamiseen. Raamatun vaikutus väkivaltaan perustuu siihen, että sitä on pidetty jumalallisena auktoriteettina.

 Historiallinen kehitys 
Arkeologinen ja historiallinen tutkimus viittaa siihen, että juutalainen monoteismi kehittyi vähitellen monijumalaisuudesta, ja että Jahve oli alun perin yksi monista kanaaninlaisista jumalista. Arkeologiset todisteet viittaavat siihen, että varhaiset israelilaiset palvoivat useita jumalia. Myös Raamatun sisällä on lukuisia ristiriitaisuuksia Jumalan luonteen kuvauksissa, esimerkiksi kaksi luomiskertomusta 1. Mooseksen kirjassa ovat keskenään ristiriitaiset.

 Katso myös 
 Antitrinitianismi
 Jumalan olemassaolo
 Juutalais-kristillinen jumalakäsitys
 Kaikkivoipaisuuden paradoksi
 Pahan ongelma
 Jeesuksen pyhä nimi

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Peltonen, Mauno: Ajatuksia Jumalan nimestä. 
 Tutkielma 'Jumalan pyhä nimi': https://johanneksenpoika.fi/uutiset_a20/nimitutkielma_19012020/Jumalan-pyhä-nimi.pdf 


Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit