Dnepr

Dnepr (, , ), antiikin Borysthenes () ja Danapris (), on noin 2 290 kilometrin pituinen joki Itä-Euroopassa. Se on Ukrainan pisin joki. Dnepr saa alkunsa Länsi-Venäjän Valdain ylängöltä, ja se virtaa Valko-Venäjän ja Ukrainan läpi laskeakseen Mustaanmereen. Se on Euroopan neljänneksi pisin joki; pidempiä ovat vain Volga, Tonava ja Ural.

pienoiskuva|Dneprin valuma-alue sivujokineen.
pienoiskuva|Dneprin valuma-alue merkittynä vaaleilla sävyillä Valko-Venäjän (oranssi), Venäjän (vihreä) ja Ukrainan (punainen) alueilla.

Nykyinen Dnepr on valjastettu vesivoiman tuotantoon ja sitä luonnehtii valtavien patoaltaiden sarja. Joen alajuoksulta 1 670 kilometriä on purjehduskelpoista; 18 metriä leveät ja 270 metriä pitkät alukset voivat nousta Kiovaan asti. Aiemmin alajuoksulla Dnipron eteläpuolella oli lukuisia koskia, joiden takia jokiosuus oli kulkukelvoton.

Dneprin sivujoista rakennettiin kanavayhteyksiä Itämereen laskeviin Väinäjokeen, Niemeniin ja Veikselin Bugiin jo 1700–1800-luvuilla. Dnepr–Bug-kanavayhteyden sulkujen pituutta ollaan viimeisimmän kunnostushankkeen myötä kasvattamassa 89 metristä 120 metriin, mutta vesireitti ei vielä jatku navigoitavana Brestiä pidemmälle eli Puolan puoleiselle Bug-joelle.

 Kaupungit

Dneprin pääjuoksun varrella olevista kaupungeista merkittävimpiä ovat
Venäjällä:
Smolensk (n. 350 000 as.)
Valko-Venäjällä:
Mahiljou (358 300)
Orša (117 200)
Ukrainassa:
Kiova (2 640 000)
Tšerkasy (290 000)
Krementšuk (240 000)
Kamjanske (270 000)
Dnipro (1 060 000)
Zaporižžja (790 000)
Nikopol (140 000)
H’erson (340 000)

Sivujoet
Dneprin tärkeimpiä oikean- (o) ja vasemmanpuoleisia (v) sivujokia latvalta lukien ovat Drut’ (o), Berezina (o), Sož (v), Pripet (o), Irpin (o), Desna (v), Ros (o), Sula (v), Vorskla (v), Samara (v), Konka (o), Bazavluk  (o) ja Inhulets (o).

Tekojärvet ja vesivoima

Dneprin vesivoimalaitospatojen kaskadi ja niiden patoamien tekojärvien sarja kattaa lähes koko Ukrainan jokiosuuden ja ulottuu Pripetin suulta alas Kah’ovkaan. Sen rakentaminen muutti jokiuoman luonteen täydellisesti; alkuperäisestä jokiuomasta on jäljellä vain lyhyitä katkelmia: Pripetin suun yläpuolella, Kiovan yläpuolella sekä Kanivin, Kamjansken ja Kah’ovkan alapuolella.

TekojärviPinta-ala (km²)Tilavuus (km³)Voimalaitos (teho ja valmistumisvuosi)Suuret rantakaupungitKiovan tekojärvi9223,7 389 MW (1966) ei yli 30 000 as. kaupunkejaKanivin tekojärvi6752,6 444 MW (1976)Kiova, Kaniv, Perejaslav-H’melnytskyiKrementšukin tekojärvi2 25013,5625 MW (1961)TšerkasyKamjansken tekojärvi (aiempi Dniprodzeržynskin tekojärvi)5672,5352 MW (1965)Horišni Plavni, Kamjanske, Verh’nodniprovskDneprin tekojärvi 4203,31 500 MW (1932)ZaporižžjaKah’ovkan tekojärvi2 15518,2351 MW (1958)Enerhodar, Nikopol

Vesivoimalaitokset tuottavat noin 10 prosenttia Ukrainan sähkövoimasta. Suurin niistä on Zaporižžjassa Dneprin tekojärven patoon liittyvä DniproHES, joka valmistuessaan vuonna 1932 oli Euroopan suurin.

 Kuvia 

Lähteet

Aiheesta muualla

V. I. Vyšnevskyi (2011) Rika Dnipro (tuhti, 384-sivuinen tietokirja Dnepristä) 
FAO-Aquastat: Ukraine  (fao.org)
 Hydrologisia tilastoja 1882–1985: Dnepr at Dorogobuzh   (Unesco.org)
 Hydrologisia tilastoja 1881–1985: Dnepr at Smolensk   (Unesco.org)
 Hydrologisia tilastoja 1881–1985: Dnepr at Orsha   (Unesco.org)
 Hydrologisia tilastoja 1894–1985: Dnepr at Rechitca   (Unesco.org)
 Karttaa vuoden 2004 tulvan laajuudesta Dneprin vesistössä  (Dartmouth.edu) 

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Ukrainan joet
Luokka:Valko-Venäjän joet
Luokka:Venäjän joet