Dionysios Halikarnassoslainen

Dionysios Halikarnassoslainen (, ; n. 60–7 eaa.) oli antiikin kreikkalainen reettori ja historioitsija, joka oli kotoisin Halikarnassoksesta. Hän oli merkittävin kaikista antiikin kirjoittajista, jotka kantoivat Dionysioksen nimeä, ja niin kirjailijoista puhuttaessa pelkkä ”Dionysios” viittaa yleensä häneen.

Dionysios kirjoitti keisari Augustuksen aikana Rooman historiaa käsitelleen teoksen Rooman muinaishistoria, jonka 11 ensimmäistä kirjaa ovat säilyneet kokonaan ja muut kirjat osittain. Lisäksi hän kirjoitti useita teoksia retoriikan alalta.

 Elämä 

Dionysios oli kotoisin Kaarian Halikarnassoksesta ja Aleksandros-nimisen miehen poika. Hänen ajoitustaan ei tunneta tarkasti; hänen syntymänsä täytyy ajoittua vuosien 78 ja 54 eaa. välille. Strabon kutsuu häntä aikalaisekseen.Strabon: Geografika 14.656. Dionysioksen kuolema tapahtui pian vuoden 7 eaa. jälkeen — tuolloin hän sai valmiiksi ja julkaisi suuren teoksensa Rooman historiasta.

Dionysioksen vanhemmista ja koulutuksesta ei tiedetä mitään, eikä myöskään hänen asemastaan kotikaupungissaan ennen kuin hän muutti Roomaan. Jotkut ovat kuitenkin päätelleet hänen retoriikkaa käsittelevistä teoksistaan, että hän olisi nauttinut suurta mainetta Halikarnassoksessa. Ainoat täysin varmat tiedot hänen elämästään perustuvat hänen omaan kertomukseensa Rooman historian esipuheessa sekä joihinkin yksityiskohtiin, joita voidaan poimia hänen muista teoksistaan.Dionysios Halikarnassoslainen: Rooman muinaishistoria 1.7.

pienoiskuva|vasen|pysty=0.8|Dionysios Halikarnassoslainen. Kuvitteellinen kaiverruspiirros.
Oman kertomuksensa mukaan Dionysios saapui Italiaan välittömästi sisällissotien päätyttyä, noin 187. olympiadin puolivälissä, eli vuonna 29 eaa. Siitä lähtien hän jäi Roomaan, ja seuraavat 22 vuotta hän käytti pääasiassa latinan kielen ja kirjallisuuden opiskeluun sekä aineiston keräämiseen suurta historiateostaan varten. Voidaan olettaa, että hän, kuten muutkin aikakauden reettorit, oli aloittanut uransa Halikarnassoksessa retoriikan opettajana. Hänen teoksensa viittaavat vahvasti siihen, että hän jatkoi tätä toimintaa myös Roomassa.Vrt. Dionysios Halikarnassoslainen: Sanojen yhteen liittämisestä 20, Retoriikan taito 10. Roomassa Dionysios oli monien huomattavien henkilöiden, kuten Quintus Aelius Tuberon ja reettori Kaikilios Kalaktalaisen, ystävä. Ei ole myöskään mahdotonta, että hän olisi saanut Rooman kansalaisuuden, vaikka hänen roomalaista nimeään ei mainita missään.

 Teokset 

Dionysioksen nimiin laitetut teokset, joista osa on kadonnut kokonaan, voidaan jakaa kahteen ryhmään: Ensimmäinen ryhmä sisältää hänen retoriset ja kirjallisuuskriittiset kirjoituksensa, jotka todennäköisesti kuuluvat hänen elämänsä varhaisempaan vaiheeseen, mahdollisesti Roomassa oleskelun alkuvuosiin. Toinen ryhmä käsittää hänen historiateoksensa.

 Retoriset ja kirjallisuuskriittiset teokset 

Tämän ryhmän teokset osoittavat, että Dionysios ei ollut pelkästään ensiluokkainen reettori, vaan myös erinomainen kriitikko. Ne sisältävät runsaasti hienostuneita huomioita ja arvioita kreikkalaisen kirjallisuuden klassikkoteoksista. Samalla niissä on kuitenkin myös puutteita, kuten liian ankara kriittisyys. Teokset ovat kuitenkin oletettavasti Dionysioksen nuoruuden tuotoksia, jolloin terve filosofinen perusta, laaja-alainen yleissivistys ja puolueellisuus jotakin kirjoittajaa kohtaan tai jotakuta vastaan saattoivat johtaa hänet ilmaisemaan mielipiteitä, joita hän saattoi kypsemmällä iällä katua. Siitä huolimatta hän osoittaa johdonmukaisesti perusteltua halveksuntaa tavanomaisten reettorien pinnallisia sofismeja kohtaan ja pyrkii sen sijaan tekemään retoriikasta käytännöllisesti hyödyllistä sekä kohottamaan ja jalostamaan lukijoidensa mieltä kritiikkinsä kautta.

pienoiskuva|pysty=0.8|Teoksen Sanojen yhteen liittämisestä (De compositione verborum) käsikirjoitusta vuodelta 1269/1270. Vatikaanin kirjasto (Biblioteca Apostolica Vaticana), Vaticanus graecus 64, fol. 231r.
Tämän ryhmän seuraavat teokset ovat säilyneet:

 Retoriikan taito (; lat. Ars rhetorica) – Epäperäinen. Koostuu yhdestätoista luvusta, joilla ei ole mitään sisäistä yhteyttä ja jotka vaikuttavat sattumanvaraisesti kootuilta. Tästä syystä tutkijat pitävät teosta yleisesti kokoelmana eri kirjoittajien retorisia esseitä. Kirjoittajasta käytetään nimitystä Pseudo-Dionysios.
 Sanojen yhteen liittämisestä (; De compositione verborum) – Osoitettu Rufus Melitiukselle. Käsittelee puhetaidon voimaa ja sanojen yhdistämistä retoristen lajien ja tyylien mukaan.
 Jäljittelystä (; De imitatione) – Osoitettu Demetrios-nimiselle kreikkalaiselle. Oikea nimi näyttäisi olleen Muistiinpanoja jäljittelystä ().Dionysios Halikarnassoslainen: Thukydideen luonteesta 1 ja Kirje Gnaeus Pompeiukselle 3. Teoksesta on säilynyt nykyaikaan vain tiivistelmä nimeltä Muinaisten arviointia (). Se sisältää luonnehdintoja runoilijoista Homeroksesta Euripideehen, historioitsijoista kuten Herodotos, Thukydides, Filistos, Ksenofon ja Theopompos, sekä lopuksi joistakin filosofeista ja puhujista.
 Muinaisista puhujista (; De antiquis oratoribus) – Osoitettu Ammaiokselle. Sisältää arvosteluja kuuluisimmista kreikkalaisista puhujista ja historioitsijoista. Alun perin teos koostui kuudesta osasta, joista nykyaikaan on säilynyt vain kolme ensimmäistä: Lysiaasta (De Lysia), Isokrateesta (De Isocrate) ja Isaioksesta (De Isaeo). Loput osat käsittelivät Demosthenesta, Hypereidestä ja Aiskhinesta. Näiden tillalla on säilynyt teokseen liitetty kirjoitus, joka tunnetaan nimellä Demostheneen sanallisen ilmaisun taidokkuudesta (; De Demosthene).
 Deinarkhos (; De Dinarcho) – Erittäin arvokas tutkielma puhuja Deinarkhoksen elämästä ja puheista.
 Thukydideen tyylistä (; De Thucydide (judicium)) – Dionysios kirjoitti teoksen ystävänsä Aelius Tuberon pyynnöstä, jotta voisi tarkemmin selittää aiempia kirjoituksiaan Thukydideestä. Koska Dionysios tarkastelee tässä teoksessa suurta historioitsijaa retorisesta näkökulmasta, hänen arvionsa on usein epäoikeudenmukainen ja virheellinen.
 Kirje Gnaeus Pompeiukselle (; Epistula ad Pompeium Geminum) – Dionysios puolustaa kirjeessä Platonista esittämäänsä kielteistä mielipidettä, jota Pompeius oli arvostellut, sekä arvioi historioitsijoiden tyylejä jatkaen teoksessa Jäljittelystä ollutta aiheen käsittelyä.Usher, Stephen: ”Letter to Gnaeus Pompeius: Introduction”. Teoksessa 
 Ensimmäinen kirje Ammaiokselle (; Ad Ammaeum) – Osoitettu Ammaiokselle. Kirjoittaja osoittaa, että suurin osa Demostheneen puheista pidettiin ennen kuin Aristoteles kirjoitti Retoriikkansa, ja ettei Demosthenes näin ollut saanut opetusta Aristoteleelta. Teos on erittäin tärkeä Demostheneen puheiden historian ja tekstikritiikin kannalta.
 Toinen kirje Ammaiokselle () eli Thukydideen erityispiirteistä (; De Thucydidis idiomatibus (epistula ad Ammaeum)) – Osoitettu Ammaiokselle.

Näiden teosten lisäksi Dionysios itse mainitsee joitakin muita, joista osa on kadonnut ja osa oli ehkä vain suunnitteilla, mutta niitä ei koskaan kirjoitettu. Kadonneisiin kuuluu esimerkiksi teos Harmoniatyylit (),Dionysios Halikarnassoslainen: Sanojen yhteen liittämisestä 11. josta on säilynyt vain muutamia katkelmia, sekä Tutkielma poliittisen filosofian puolustukseksi niitä vastaan, jotka syyttävät sitä epäoikeudenmukaisesti ().Dionysios Halikarnassoslainen: Thukydideen luonteesta 2.

Muutamat muut teokset — kuten teos Lysiaan nimiin virheellisesti laitetuista puheista,Dionysios Halikarnassoslainen: Lysias 14. teos Platonin ja Demostheneen sanallisesta ilmaisustaDionysios Halikarnassoslainen: Demosthenes 32 (kreik.). sekä teos nimeltä Sanojen valinnasta ()Dionysios Halikarnassoslainen: Sanojen yhteen liittämisestä 1. — olivat luultavasti vain suunnitteilla, sillä yksikään muu antiikin kirjoittaja ei mainitse niitä.

Sanallisen ilmaisun tarkastelua eli tyyliopillista hermeneutiikkaa käsitellut teos Ilmaisusta (), joka on säilynyt Demetrios Faleronlaisen nimellä, on joidenkin mielestä Dionysioksen käsialaa, mutta tälle väitteelle ei ole todisteita — aivan kuten ei ole sillekään, että Homeroksen elämä () olisi hänen kirjoittamansa.

 Historialliset teokset 
pienoiskuva|pysty=0.8|Teoksen Rooman muinaishistoria alku käsikirjoituksessa 1400-luvulta. Vatikaanin kirjasto (Biblioteca Apostolica Vaticana), Vat. lat. 1819, fol. 1r.

Tässä kirjallisuudenlajissa, jolle Dionysios näyttää omistaneen elämänsä myöhemmät vuodet, hän ei ollut yhtä menestyksekäs kuin kriittisissä ja retorisissa tutkielmissaan, sillä hänen teoksissaan reettori saa kaikkialla vallan historioitsijan kustannuksella. Seuraavat hänen historialliset teoksensa tunnetaan:

 Rooman muinaishistoria (; lat. Antiquitates Romanae) – Dionysioksen suuri historiallinen teos. Koostui kahdestakymmenestä kirjasta ja käsitteli Rooman historiaa varhaisimmista, myyttisistä ajoista vuoteen 264 eaa., josta Polybios aloittaa Historiai-teoksensa ja puunilaissodat alkavat. Vain yhdeksän ensimmäistä kirjaa on säilynyt kokonaisina; kymmenes ja yhdestoista ovat osittain tallella; lopuista yhdeksästä kirjasta on säilynyt vain katkelmia ja otteita, jotka sisältyivät keisari Konstantinos VII:n koosteisiin. Dionysioksen tarkoituksena on oikaista kreikkalaisten virheellisiä käsityksiä Rooman suuruudesta ja osoittaa, ettei Rooma noussut sattuman tai onnen kautta, vaan roomalaisten hyveiden ja viisauden ansiosta.
 Kronikka (, ”Ajat"; eli , ”Aikakirjat”)Klemens Aleksandrialainen: Stromateis I, s. 320; Suda, ; Dionysios Halikarnassoslainen: Rooman muinaishistoria 1.74. – Tämä kadonnut teos sisälsi todennäköisesti kronologisia tutkimuksia, mutta ne eivät koskeneet Rooman historiaa. Fotios mainitsee viiteen kirjaan laaditun tiivistelmän (),Fotios: Bibliotheke 84. ja Stefanos Byzantionlainen viittaa samaan teokseen lyhennelmänä ().Stefanos Byzantionlainen: Ethnika,  ja . Tämä tiivistelmä, joka oli mitä todennäköisimmin Kronikan lyhennelmä, oli epäilemättä myöhäisemmän grammaatikon käsialaa eikä Dionysioksen oma teos.

 Tekstilaitokset 

Ensimmäinen painettu laitos (editio princeps) Dionysiokselta oli hänen Rooman muinaishistoriansa, joka ilmestyi latinaksi Lapus Biraguksen käännöksenä (Treviso, 1480), ja perustui erittäin hyvään roomalaiseen käsikirjoitukseen. Tämän käännöksen uudet, Glareanuksen korjaamat painokset ilmestyivät Baselissa 1532 ja 1549. Näiden jälkeen R. Stephens julkaisi kreikankielisen alkutekstin ensimmäistä kertaa (Pariisi, 1546, fol.), lisäten mukaan myös joitain retorisia teoksia.

Ensimmäinen täydellinen painos, joka sisälsi sekä Rooman muinaishistorian että retoriset teokset, oli Fr. Sylburgin toimittama (Frankfurt, 1586, 2 osaa, fol.; uusintapainos Leipzig, 1691). Toinen uusintapainos, johon tehtiin muutamia korjauksia, ilmestyi Hudsonin toimittamana (Oxford, 1704, 2 osaa, fol.), mutta sitä pidetään hyvin heikkotasoisena. Huomattavasti parannettu laitos, joskin monin osin mielivaltaisesti korjattu, julkaistiin J. J. Reiske’n toimesta (Leipzig, 1774 jne.; 6 osaa, 8vo.); viimeisen osan toimitti Morus.

Teos Retoriikan taito julkaistiin erillisenä painoksena H. A. Schottin toimittamana, merkittävien esipuheiden ja huomautusten kera (Leipzig 1804, 8vo.). Teoksesta Sanojen yhteen liittämisestä ensimmäisiä erillispainoksia olivat G. H. Schaeferin toimittama laitos (Leipzig, 1809, 8vo.) sekä F. Göllerin toimittama laitos (Jena, 1815, 8vo.), joissa tekstiä oli parannettu käsikirjoitusten perusteella. Dionysioksen retoriset teokset – lukuun ottamatta Retoriikan taitoa ja Sanojen yhteen liittämisestä – julkaisi E. Gros (Pariisi, 1826 jne., 3 osaa, 8vo.).

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 
 Käännöksiä 










 Dionysius of Halicarnassus: Ars Rhetorica. Teoksessa 

 Muuta kirjallisuutta 





 Aiheesta muualla 

Luokka:Antiikin kreikkalaiset historioitsijat
Luokka:Antiikin kreikkalaiset reettorit