Selluloosa

Selluloosa (C6H10O5)n on pitkäketjuinen, β-D-glukoosimolekyyleistä koostuva polysakkaridi, joka on rakenneaineena useimpien kasvien soluseinissä. Eräät bakteerilajit muodostavat selluloosasta suojan muodostaessaan biofilmin.

Selluloosa on maapallon yleisin orgaaninen polymeeri.

Selluloosan eristi ja sen kaavan määritti ensimmäisen kerran 1838 ranskalainen kemisti Anselme Payen. Selluloosa ei juuri liukene tavallisimpiin liuottimiin. Selluloosalla ei myöskään ole sulamispistettä, mutta se hajoaa yli 300 °C:n lämpötiloissa. Puuaines sisältää 30–50-prosenttista selluloosaa. Puuvillan kuidut ovat lähes puhdasta selluloosaa. Sellulaasi on selluloosaa hajottava entsyymi. Tunnetuin selluloosan hajottajasieni on Hypocrea reesei.

Kasviksissa oleva selluloosa ei imeydy ihmisen ruoan­sulatuksessa, mutta se kuuluu ravintokuituihin, joilla on terveydellisesti edullisia vaikutuksia. Kasvinsyöjäeläimet, kuten märehtijät, pystyvät hajottamaan selluloosaa mikro-organismien avulla.

Selluloosa erotetaan puuaineksesta keittämällä ja kemikaalien avulla (sooda-, sulfiitti- ja sulfaattimenetelmät). Tällaisesta teknisesti valmistetusta, pääosin selluloosaa sisältävästä massasta käytetään myös nimitystä sellu ja sitä käytetään varsinkin paperiteollisuuden raaka-aineena. Se on korvike fossiilisille pakkausmateriaaleille ja siitä tehdään monenlaisia pakkausmateriaaleja, kuten kartonkia ja paino- ja pehmopapaeria. Sitä käytetään myös vaatteissa ja auton suodattimissa. Selluloosaa käytetään myös ruudin valmistukseen nitroselluloosana.

 Nanoselluloosa 
Nanoselluloosalla nähdään olevan perinteiseen puusta eristettyyn lignoselluloosaan verrattuna uusia sovelluksia biotekniikassa. Nanoselluloosaa voidaan käyttää esimerkiksi kantaja-aineena biomateriaaleissa, keinotekoisena ihona palovammojen hoidossa, biohajoavana materiaalina kertakäyttötuotteissa ja suurta lujuutta omaavana materiaalina erilaisissa teollisuuden sovelluksissa. Nanoselluloosan säikeistä tulee vedessä verkkomainen yhdistelmä ja tämän vuoksi nanoselluloosa pystyy sitomaan useimpia hiukkasia.

 Mikrokiteinen selluloosa 
Mikrokiteinen selluloosa (E-koodi E460) on täysin puhdistettua kiderakenteista selluloosaa. Se on koostumukseltaan tasaista ja hienojakoista. Se ei sisällä allergisoivia aineita, sokereita, gluteenia, laktoosia tai maitoa ja näin se sopii raaka-aineeksi kaikkiin erityisruokavalioihin. Sitä käytetään vaahtomaisiin elintarvikkeisiin sakeutusaineena sekä lisäaineena öljyä sisältäviin elintarvikkeisiin. Sitä käytetään myös täyteaineena lääkkeissä ja ravintolisissä.

 Katso myös 
 Etyyliselluloosa, E-koodi E 462
 Hemiselluloosa
 Hydroksietyyliselluloosa
 Hydroksipropyylimetyyliselluloosa, E-koodi E 464
 Hydroksipropyyliselluloosa, E-koodi E 463
 Karboksimetyyliselluloosa (CMC), E-koodi E 466
 Ligniini
 Metyylietyyliselluloosa, E-koodi E 465
 Metyyliselluloosa, E-koodi E 461
 Sellofaani
 Sellu
 Selluloidi
 Selluloosa-asetaatti
 Sellutehdas
 Tärkkelys (α-D-glukoosiyksiköistä koostuva polymeeri)

Lähteet

 Aiheesta muualla 

Selluloosan rakenne ja ominaisuudet (pdf)
Pekka Turkki: Selluloosa ja selluloosajohdannaiset elintarvikkeissa, Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulu, Mikkeli 2018 (pdf)
 Lauri Durchman : Selluloosaa maissinkorsista, Suomen Kuvalehti, 10.11.1928, nro 46, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Luokka:Hiilihydraatit
Luokka:Polysakkaridit
Luokka:Paperiteollisuus
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit