Eeva Kilpi

Eeva Karin Kilpi (o.s. Salo, s. 18. helmikuuta 1928 Hiitola, Suomi) on suomalainen kirjailija.  Kilpi on käsitellyt laajassa runo- ja proosatuotannossaan muun muassa luonnon, evakkokarjalaisuuden ja naiseuden teemoja. Kilven teoksia on käännetty yli 20 kielelle.SKS palkitsi Eeva Kilven.  Finlit.fiEeva Kilven teosten käännökset

 Elämä 
Eeva Salo syntyi vuonna 1928 Hiitolassa Laatokan Karjalassa, joka pakkoluovutettiin talvisodan jälkeen Neuvostoliitolle. Kilven vanhemmat olivat liikemies Solmu Aulis Aimo Salo ja Helmi Anna Maria Saharinen. Kilpi on kuvaillut lähtökohtiaan "hyvin tavallisiksi", ja lukeneensa nuoruudessaan muun muassa Saima Harmajan runoja.

Salo kirjoitti ylioppilaaksi Imatran yhteiskoulusta vuonna 1946 ja aloitti samana vuonna opiskelun Helsingin yliopistossa pääaineinaan englanti, estetiikka ja nykyiskansain kirjallisuus sekä sivuaineena taidehistoria.

Vuosina 1949–1966 Kilpi oli naimisissa runoilija-kustannustoimittaja Mikko Kilven kanssa. Heille syntyi kolme poikaa.

Kilpi valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1953. Hän toimi englannin kielen tuntiopettajana Helsingin kaksoisyhteislyseossa vuosina 1956–1957 ja ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi vuonna 1959.

Kilpi toimi Suomen kirjailijaliiton johtokunnassa vuosina 1971–1973. Vuosina 1970–1975 Kilpi toimi kirjailijoiden sananvapausjärjestö Suomen PENin puheenjohtajana. Vuonna 1974 hän joutui uhkaamaan eroamisella, jotta sai PENin johtokunnassa hyväksyttyä Neuvostoliiton vainoamaa Nobel-kirjailija Aleksandr Solženitsyniä tukevan julkilausuman.

Kirjallinen tuotanto
Kilpi on sanonut, että hänen tuotannossaan erottuu kolme pääteemaa: evakkokarjalaisuus, ihmissuhteet ja luonto. 

Evakkokarjalaisuutta Kilpi on käsitellyt muun muassa romaaneissaan Elämä edestakaisin (1964), Elämän evakkona (1983) sekä novellikokoelmassa Noidanlukko (1959). Omaelämäkerralliset muistelmaromaanit Talvisodan aika (1989), Välirauha, ikävöinnin aika (1990) ja Jatkosodan aika (1993) sijoittuvat Hiitolaan, Kolkontaipaleelle, Vuoksenniskalle ja Imatralle. Rajattomuuden aika (2001) on kertomus Kilven varhaislapsuudesta Karjalassa ennen sotia. Kilpi on pohtinut teoksissa Karjalan menettämistä ja  unelmaa sen takaisin saamisesta. Kilpi on sanonut pettyneensä siihen, miten harva on kirjoittanut hänen kanssaan samaan aikaan evakoista.

Luonnolla on keskeinen asema lähes kaikissa Kilven kirjoissa ja runoudessa. Novellikokoelma Kuolema ja nuori rakastaja (1986), Häätanhu (1973) ja Naisen päiväkirja (1978) kertovat kaikki ihmisen tai tarkemmin sanottuna naisen suhteesta luontoon ja elämän kiertokulkuun. Teoksissa keski-ikäinen nainen asuu yksin keväästä syksyyn mökissä metsän keskellä ja tarkkailee luonnon rytmiä, kuten Kilpikin kesäpaikassaan Etelä-Savossa. 

Kilpi käsittelee teoksissaan myös ihmisen vastuuta luonnosta. Hän on myös itse aktiivinen ympäristönsuojelija. Kilven runokokoelma Animalia (1987) nosti esiin eläinten oikeuksia.

Naiseus ja feminismi ovat tärkeitä teemoja Kilven tuotannossa. Proosateos Tamara (1972) kuvaa seksuaalisesti aktiivisen naisen ja vammaisen miehen suhdetta. Teos myi aikoinaan hyvin, mutta sai kritikoilta ristiriitaisen vastaanoton. Kilven mukaan hänen pyrkimyksensä oli rikkoa teoksen avulla seksuaalisia tabuja.

Palkinnot
 Pro Finlandia -mitali 1974
 Valtion kirjallisuuspalkinto vuosina 1968, 1974, 1984 ja 2019
 Espoo-mitali 1977
 WSOY:n tunnustuspalkinto 1988
 Runeberg-palkinto 1990
 Alfred Kordelinin yleisen edistys- ja sivistysrahaston tunnuspalkinto 1999
 Karjala-palkinto 2001
 Kiitos kirjasta -mitali 2002 teoksesta Rajattomuuden aika
 Nils Ferlin -priset 2007
 Karjalan Liiton Pro Carelia -ansiomerkki
 SKS:n Aleksis Kiven rahaston palkinto 2017

Teokset
Novellikokoelmat
 Noidanlukko, WSOY 1959 Sarja lapsuudesta, 1959 
 Lapikkaita,WSOY 1966 Kuusi juttua Lapista, 1966  
 Rakkauden ja kuoleman pöytä, moraliteetteja, WSOY 1967 
 Kesä ja keski-ikäinen nainen, WSOY 1970
 Hyvän yön tarinoita, WSOY 1971
 Se mitä ei koskaan sanota, WSOY 1979
 Kuolema ja nuori rakastaja, Kolme kertomusta, WSOY 1986 
 Kootut novellit vuosilta 1959–1986, WSOY 1987

Romaanit
Kukkivan maan rannat, WSOY 1960 
Nainen kuvastimessa, WSOY 1962 
Elämä edestakaisin, WSOY 1964 
Tamara, WSOY 1972 
Häätanhu, WSOY 1973 
Naisen päiväkirja, WSOY 1978
Elämän evakkona, WSOY 1983 
Unta vain, WSOY 2007  (1973 ilmestyneen Häätanhun "jälkinäytös".)

Muistelmaromaanit
Talvisodan aika, WSOY 1989 
Välirauha, ikävöinnin aika, WSOY 1990 
Jatkosodan aika, WSOY 1993 
Muistojen aika. Yhteisnide kolmesta edellisestä kirjasta, WSOY 1998 
Rajattomuuden aika, WSOY 2001 Kertomus lapsuudesta

Runokokoelmat
Laulu rakkaudesta ja muita runoja, WSOY 1972
Terveisin, WSOY 1976
Runoja 1972–1976, WSOY 1978
Ennen kuolemaa, WSOY 1982
Animalia, WSOY 1987
Laulu rakkaudesta, Eeva Kilven runot, Ellen Thesleffin kuvat, WSOY 1991 
Kiitos eilisestä, WSOY 1996 
Laulu rakkaudesta. Kiitos eilisestä, 2000, kolme äänikasettia, runoja
Perhonen ylittää tien. Kootut runot 1972–2000, WSOY 2000
Kuolinsiivous, WSOY 2012
Sininen muistikirja, WSOY 2019
Punainen muistikirja, WSOY 2019
Valkoinen muistikirja, WSOY 2021
Elämää kaikki päivät, WSOY 2022

Esseekokoelma
Ihmisen ääni, WSOY 1976

Kuunnelma
Uudet jumalat, 1965

Lähteet

Kirjallisuutta




Aiheesta muualla

 Näytös Eeva Kilven elämästä 
 Ylen Elävä arkisto: Eeva Kilpi – luonto ja evakkokarjalaisuus
 Yle TV2: Nainen ja luonto (1979)

 Luikku, Susanna: Eeva Kilpi. Kirjailija. 84 vuotta, Espoo. Apu.fi. 
 Eeva Kilpi Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video
 Yle Elävä arkisto: Kirjailija Eeva Kilpi – kuusi vuosikymmentä sanataiteellista luovuutta

Luokka:Suomalaiset kirjailijat
Luokka:Pro Finlandia -palkitut
Luokka:Vuonna 1928 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit