Parsonrussellinterrieri

Parsonrussellinterrieri () on FCI:n terrieriryhmään kuuluva englantilainen koirarotu. Rotua on perinteisesti käytetty metsästyksessä, ja tähän tarvittavia ominaisuuksia pyritään säilyttämään rodussa, jotta se kykenisi toimimaan alkuperäisessä käyttötarkoituksessaan. Samat ominaisuudet ovat eduksi monessa muussakin harrastuksessa, joten rodun rekisteröinnistä saakka tämä pienen koon, miellyttävän ulkomuodon ja aktiivisen luonteen omaava terrieri on saavuttanut suosiota juuri monipuolisuutensa vuoksi.

Rotu oli vuonna 2025 Suomen 46. eniten rekisteröity koirarotu. Vuosina 2020–2025 Suomessa syntyi joka vuosi noin 200–400 parsonrussellinterrieriä.

 Ulkonäkö 
Parsonrussellinterrieri on vankkarakenteinen koira, jonka ihannesäkäkorkeus on uroksilla 36 cm ja nartuilla 33 cm. Parsonrussellinterrierit painavat 5–8 kg ja karvatyyppiä on kolmea erilaista: karkea-, puolikarkea- ja sileäkarvaisia. Pääväri on aina valkoinen, jossa voi olla mustia, punaruskeita ja keltaisia merkkejä. 

 Luonne ja käyttäytyminen 
Parsonrussellinterrierin rotumääritelmän mukaan rodun tulee olla rohkea, ystävällinen ja aktiivinen työterrieri. Parsoneiden luonteissa on jonkin verran eroavaisuuksia: rodussa on kiihkeämpiä ja terävämpiä yksilöitä, mutta myös hyvin pehmeitä yksilöitä, sukupuoleen katsomatta. Kokoonsa nähden se on huomattavan rohkea ja nauttii yhtälailla metsästyksestä kuin hellyydestäkin. Parsonrussellinterrieri on kuitenkin luonteeltaan aktiivinen koira, joka kaipaa aktivointia omistajaltaan. Pelkäksi sohvaperunaksi siitä ei ole. Suuri osa rodun edustajista toimii seura- ja harrastuskoirina, mutta myös metsästyskoiran tehtäviin parsoneita käytetään.

 Alkuperä 
Sekä parsonrussellinterrieri, jackrussellinterrieri että Jack Russell ‑terrieri ovat saaneet nimensä Devonissa, Länsi-Englannissa asuneen pastori () John ”Jack” Russellin (1795–1883) mukaan. Russell oli kiinnostunut metsästyksestä koirien kanssa ja jalosti tähän tarpeeseen sopivan rodun risteyttämällä keskenään erilaisia terrierimuunnoksia juuri metsästykseen sopiviksi. Parsonrussellinterriereitä käytettiin erityisesti luolametsästykseen ja rottajahtiin.

Englannin kennelklubi hyväksyi rodun ja julkaisi parsonjackrussellinterrierin virallisen väliaikaisen rotumääritelmän 22. tammikuuta 1990. FCI otti rodun väliaikaislistalleen 2. heinäkuuta 1990. Rotu syntyi kuitenkin jo 1800-luvulla. Parsonrussellinterrieri on vanhempi rotu kuin jackrussellinterrieri, jonka FCI hyväksyi viralliseksi roduksi vasta vuonna 2001. 

Parsonrussellinterriereiden kanssa samaa alkuperää on Working Jack Russell -rotu, joka suomeksi tunnetaan myös nimellä Jack Russell ‑terrieri. Jälkimmäistä rotua ei rekisteröidä FCI:n rekisteriin, vaan Jack Russell Terrier Club of Great Britain ‑yhdistyksen ylläpitämään rekisteriin. Working Jack Russell ‑rodun jalostuksessa painotetaan luolametsästyskäyttöä, kuten sen nimi osoittaakin ().

Parsonrussellinterrierin rodun nimi oli aikaisemmin parsonjackrussellinterrieri, mutta sekaannusten välttämiseksi se muutettiin nykyiseksi.

 Harrastukset 
Parsonrussellinterrierit ovat monikäyttöisiä harrastuskoiria. Luolametsästyksen ohella niiden kanssa harrastetaan tyypillisesti muun muassa agilitya, flyballia ja tokoa. Parsonrussellinterrierit ovat tunnetusti aktiivisia koiria, joten omistajien tulee tarjota niille tarpeeksi virikkeitä ja määrätietoista perustottelevaisuuskoulutusta. Ne ovat hyvin älykkäitä ja nopeita oppimaan, joten ne ovat erinomaisia koiria monipuoliseenkin harrastamiseen.

 Terveys 
Parsonrussellinterrierien terveystilanne on tällä hetkellä hyvä. Rodun keskimääräinen elinikä on noin 12 vuotta, kun tarkastellaan vuosina 2011–2025 kuolleita rodun edustajia. Tyypillisimmät kuolinsyyt ovat vanhuus, syöpäsairaudet, tapaturmat sekä maksan- ja ruoansulatuskanavan sairaudet. Parsonrussellinterrierin merkittävimmät terveysongelmat ovat parodontiitti, patellaluksaatio, muutamat silmäsairaudet ja purentavirheet.

Johtuen parsonrussellin pienestä koosta on rodulla alttius parodontiittiin eli hampaiden kiinnityskudoksen tulehdukselliseen sairauteen. Sairautta voi ennaltaehkäistä hampaiden harjaamisella. Rodulla esiintyy jonkun verran sekä yläpurentaa että alapurentaa.

Eriasteista patellaluksaatiota esiintyy noin 4 %:lla rodun edustajista, kun tarkastellaan vuosina 2015–2025 tutkittuja parsonrussellinterrierejä. Patellaluksaatio saattaa vaatia leikkaushoitoa. Silmäsairauksista tavallisimpia ovat kaihi, ylimääräiset ripset (distichiasis) ja linssiluksaatio. Linssiluksaatioon on saatu kehitettyä geenitesti. 

Parsonrussellinterrierit ovat keskimääräistä rotukoiraa vähemmän sisäsiittoisia. Geenitutkimuksessa vähiten sisäsiittoinen koirarotu oli sekarotuinen ja sen jälkeläisen sisäsiittoisuusluku oli 0,037. Serkusten jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on 0,0625 ja täyssisarusten jälkeläisellä luku on 0,25, mikä on melkein sama kuin keskimääräisellä rotukoiralla. Parsonrussellinterrierin jälkeläisen luku oli vain 0,078. Sisäsiittoisuus lisää sairastavuutta ja heikentää rodun elinvoimaa.
 Lähteet 
Suomen Kennelliiton KoiraNet-tietokanta 
Parsonrussellinterrierit ry 

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

 Kennelliiton rotumääritelmä  (pdf)
 Parsonrussellinterrierit r.y. yhdistyksen nettisivut
 Parsonrussellinterrierit ry Facebookissa
 Ison-Britannian parsonyhdistys

Luokka:Englantilaiset koirarodut
Luokka:FCI 3 Terrierit
Luokka:Terrierit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit