Paavali (arkkipiispa)

Paavali (maallikkonimeltään Georgij Aleksandrovitš Gusev, , myöhemmin Yrjö Olmari; 28. elokuuta 1914 Pietari, Venäjän keisarikuntaOtavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 6, palsta 811 – 2. joulukuuta 1988 Kuopio, Suomi) oli suomalainen Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispa vuosina 1960–1987.

 Lapsuus ja koulunkäynti 
Georgij Gusev syntyi asessori Alexander (myöh. Alvi) Gusevin ja hänen vaimonsa Annan (o.s. Vodomensky) perheeseen. Perhe muutti vallankumouksen jaloista Pietarista Savonlinnan kautta Viipuriin vuonna 1921 ja muutti sukunimensä suomalaiseksi Olmariksi vuonna 1931.

Yrjö Olmari kävi koulunsa Viipurissa ja suoritti vuosina 1932–1936 pappisseminaarin Sortavalassa. Asevelvollisuuden suorittamisen jälkeen hän siirtyi vuonna 1937 Laatokan Valamon luostariin. Hänet vihittiin pappismunkiksi 23-vuotiaana vuonna 1938 ja hän sai vihkimyksessä nimen Paavali.

 Sotien aika 
Talvisodan aikana pappismunkki Paavali toimi sotilaspastorina Valamon ja Mantsin lohkoilla ja osallistui Vanhan Valamon evakuointiin. Hänen oli määrä ryhtyä Petsamon luostarin johtajaksi, mutta välirauha ja jatkosota muuttivat suunnitelmat. Jatkosodan alussa hän toimi sotilaspastorina valloitetulla alueella, josta hänet karkotettiin pois. Eräänä syynä karkotukselle oli se, ettei Paavali suostunut toimittamaan yleiskristillistä kastetta, jota ei ollut olemassakaan, vaan hän kastoi ortodoksisin menoin. Tästä ei pidetty Itä-Karjalan sotilashallinnossa. Hänet määrättiin sotavankien sielunhoitajaksi Lappeenrantaan ja Helylään vuonna 1942, minkä jälkeen hän toimi ortodoksisen uskonnon opettajana Itä-Karjalan sotilashallinnon esikunnan opettajaleirillä Jämsässä 1942–1943. Tästäkin tehtävästä hänet vapautettiin lähinnä poliittisista syistä. Paavali palasi tämän jälkeen venäläisten sotavankien sielunhoitajaksi Aunukseen 1943–1944.

 Sotien jälkeinen aika  
Sotien jälkeen hän toimi Suomen ortodoksisen kirkon palveluksessa erilaisissa tehtävissä. Paavali toimi muun muassa kanttorina Joensuussa, Ortodoksisen Kirjallisuuden Julkaisuneuvoston tehtävissä ja ortodoksisen kirkon äänenkannattajan Aamun Koitto -lehden päätoimittajana vuosina 1945–1950. Vuosina 1946–1948 Paavali toimi Myllykoskella Kymenlaakossa teollisuuden palveluksessa.

Suomen ortodoksista kirkkoa painostettiin sotien jälkeen liittymään Moskovan patriarkaattiin. Paavali vastusti kanonisten suhteiden muuttamista ja toi mielipiteensä esiin Aamun Koiton palstoilla. Kanoninen kriisi ei muuttanut Suomen kirkon kanonista asemaa. Kriisin jälkeen piispa Paavali johti Suomen kirkon delegaatiota Neuvostoliittoon kesällä 1957.

Vuonna 1955 Paavali valittiin kirkkokunnan apulaispiispaksi ja vuonna 1960 Karjalan ja koko Suomen arkkipiispaksi silloisen arkkipiispan Hermanin (Aav) jäätyä eläkkeelle. Paavali oli keskeisiä hahmoja Valamon luostarin jälleenrakentamisessa 1970-luvulla. Valamo kehittyi monipuoliseksi ortodoksiseksi kulttuurikeskukseksi, jossa toimivan luostarin lisäksi on nykyaikainen ortodoksinen kulttuuri- ja tutkimuslaitos.  Paavalin aikana Suomen ortodoksinen kirkko avautui suomalaiseen yhteiskuntaan päin. Myös kansainväliset suhteet kehittyivät 1960- ja 1970-luvuilla.

 Huolen aikoja ja kuolema 
Paavali sairastui vakavasti vuonna 1972, mutta ei halunnut vielä jäädä eläkkeelle. Paavalin sairauslomien aikana 1970- ja 1980-luvuilla arkkipiispan tehtäviä hoiti Helsingin metropoliitta Johannes (Rinne). Paavali joutui kuitenkin useinkin delegoimaan muille esimerkiksi oman Hymnodia-kuoronsa johtamisen. 

Paavalin ajatuksena oli hankkia Suomen ortodoksiselle kirkolle autokefalinen asema eli täysi kirkollinen itsenäisyys. Sen vuoksi Suomeen perustettiin kolmas ortodoksinen hiippakunta Ouluun vuonna 1980. Autokefalia-ajatus kaatui Ekumeenisen patriarkaatin ja metropoliitta Johanneksen vastustukseen. Lisäksi kirkkokunnan rauhaa häiritsi 1980-luvulla kysymys teologisen koulutuksen järjestämisestä. Se päätettiin lopulta sijoittaa Joensuun yliopiston yhteyteen.

Varsinaisia piispallisia palveluksia Karjalan hiippakunnassa toimitettiin tänä ajanjaksona vain suurimpina juhlapyhinä. Tilanne parani olennaisesti vuonna 1979, kun ortodoksiseen kirkkoon perustettiin apulaispiispan virka. Apulaispiispana toimi ensin Leo (Makkonen), sittemmin Aleksi (Rantala) ja Tiihon (Tajakka).

Paavali jäi eläkkeelle vuonna 1987. Hän ehti olla eläkkeellä runsaan vuoden, ennen kuin hän liukastuttuaan Kuopion Suokadulla kuoli seuraavana päivänä 2. joulukuuta 1988. Hänen hautauspalveluksensa toimitettiin Kuopion Pyhän Nikolaoksen katedraalissa, ja hänet haudattiin Valamon luostarin hautausmaalle Heinävedelle.

 Liturgiset uudistukset 
Paavalin aikana Karjalan hiippakunnassa kehitettiin 1900-luvulla roomalaiskatolisuudessa syntyneen liturgisen liikkeen pohjalta uudistuksia liturgiajumalanpalvelukseen. Liturgiaa alettiin korostaa mystisen uhrin ja allegorisen selittämisen sijaan yhteisöllisenä ateriana. Liturgian salaisia rukouksia alettiin lukea ääneen ja kirkkokansan asemaa "kuninkaallisena papistona" alettiin korostaa. Paavali loi myös käyttöön kasteliturgian kaavan alkukristilliseltä pohjalta. Uudistuksia otettiin käyttöön eniten Paavalin omassa eli Karjalan hiippakunnassa.

Paavalin liturgisia uudistuksia myös on myös vastustettu voimakkaasti, koska ne muuttavat radikaalisti kirkon vuosisataista jumalapalvelusta. Kriitikkojen mielestä uudistukset perustuvat pahimmillaan vain arvauksiin siitä, millainen rekonstruoitu varhaiskristillinen liturgia on. Lisäksi uudistukset jättävät koko liturgian kehityksen huomiotta, korostaen vain alkukirkon käytäntöjä.

Paavalin kuoleman jälkeen hänen kehittämiään liturgisia uudistuksia on poistettu käytöstä, mutta joissakin seurakunnissa toimitetaan ainakin osittain hänen uudistustensa mukaan.

 Kirjallinen toiminta 
Paavali on toimittanut ja kääntänyt useita ortodoksisesta hengenelämästä kertovia julkaisuja.  

Elina Karjalainen on kirjoittanut Paavalista kirjasarjassa Legenda jo eläessään (WSOY) vuonna 1973. Vuonna 1979 julkaistiin Paavalin 65-vuotisjuhlakirja nimeltä Isä Kristuksessa (OPL) ja vuonna 1989 muistokirja Ollos iäti muistettu arkkipiispamme Paavali (WSOY). Nunna Kristoduli on kirjoittanut vuonna 2008 Paavalista teoksen Arkkipiispa Paavali hengellisen lapsensa silmin (Minerva kustannus). Paavalin syntymän satavuotisjuhlana 2014 julkaistiin kuvateos Arkkipiispa Paavali – esipaimenemme (Ortodoksinen veljestö).

Filosofian tohtori Paula Tuomiokoski on kirjoittanut Paavalin elämäkerran ensimmäisen osan Pietarilaispakolaisesta piispaksi (Valamon luostari) vuonna 2019. Teos pohjautuu tieteelliseen arkistotutkimukseen ja se käsittelee Paavalin elämänvaiheita vuoteen 1955 saakka.

 Kunniamerkit ja huomionosoitukset 
Vapaudenristin ritarikunnan 4.luokan Vapaudenristi miekkojen kera
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. luokan komentajamerkki (1964)
Suomen Leijonan ritarikunnan suurristi (1979)
 Kreikan tasavallan Fenixin ritarikunnan suurristi (1972)
Sotilasansiomitali (1980)
Pyhän Karitsan ritarikunnan suurristi (1960)
 Pyhien Sergein ja Hermanin Veljeskunnan hopeinen ansiomerkki (1964)
 Pyhien Sergein ja Hermanin Veljeskunnan kultainen ansiomerkki (1985)
 Georgian ortodoksisen kirkon Pyhän Georgioksen kunniamerkki (1967)
Venäjän ortodoksisen kirkon Pyhän Vladimirin 1.luokan kunniamerkki (1967)
Kreikan ortodoksisen kirkon Pyhän Apostoli Paavalin ritarikunnan suurristi (1972)
 Puolan ortodoksisen kirkon Pyhän Maria Magdalenan ritarikunnan 1. luokan kunniamerkki

Helsingin yliopiston Teologian kunniatohtori 1967
 Leningradin Hengellisen Akatemian kunniajäsen 1967 (Neuvostoliitto)
 Pyhän Vladimirin seminaari, teologian kunniatohtori 1978 (Yhdysvallat) http://www.kansallisbiografia.fi/kb/artikkeli/3063/

 Teokset 

pappismunkki Paavali: Ortodoksinen uskonnonopetus I. Alkeisohjelma. 1943

 Tämän hetken näköaloja. Ortodoksinen veljestö, 1945

  Herra, opeta meitä rukoilemaan. Tuntiaiheita ortodoksisille pyhäkouluille. OKJ, 1952
 Впечатления финляндской церковной делегации // Журнал Московской Патриархии. 1957. — № 8. — С. 32—33.
Arkkipiispa Paavali (toim.): Erämaan hedelmälliset puutarhat. WSOY, 1978
Arkkipiispa Paavali: Miten uskomme. Ortodoksinen paimenkirje. WSOY, 1978
Arkkipiispa Paavali (toim.): Abba Doroteoksen 12 opetuspuhetta. WSOY, 1979
Arkkipiispa Paavali: Rukous ikonin edessä. WSOY, 1982
Arkkipiispa Paavali: Uskon pidot. WSOY, 1986

Arkkipiispa Paavali suomensi tekstit teoksiin Valamon vanhuksen kirjeitä ja Vaeltajan kertomukset.

Lähteet

Kirjallisuutta
 nunna Kristoduli: Arkkipiispa Paavali hengellisen lapsensa silmin; julkaisija: Lintulan Pyhän Kolminaisuuden luostari; Helsinki, Jyväskylä  Minerva-kustannus, 2008

 Aiheesta muualla 

Arkkipiispa Paavali / Ortodoksi.net
TT Juha Riikonen: Arkkipiispa Paavali – esipaimen ja jälleenrakentaja / ortodoksi.net
Arkkipiispa Paavali -muistoseminaari osa 1 (podcast, 27 min, 12/2012) (ort.fi)

Opetuspuhe arkkipiispa Paavali -muistoseminaarissa 2.12.2012

Luokka:Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispat
Luokka:Suomen ortodoksisen kirkon apulaispiispat
Luokka:Suomen venäläiset
Luokka:Vuonna 1914 syntyneet
Luokka:Vuonna 1988 kuolleet