Pohjoissaame

Pohjoissaame on uralilaiseen kielikuntaan kuuluva saamelaiskieli. Pohjoissaame kuuluu pohjoisiin länsisaamelaiskieliin. Pohjoissaamea puhuvat pohjoissaamelaiset, joita on Suomen, Ruotsin ja Norjan pohjoisosissa noin 50 000 henkilöä. Varsinaisia kielen puhujia on kuitenkin 20 700, joista 15 000 Norjassa. Se on saamelaiskielistä puhujamäärältään ylivoimaisesti suurin, ja joidenkin arvioiden mukaan saamenkielisistä jopa 75 prosenttia puhuu pohjoissaamea. Usein, joskin epä­täsmällisesti, sitä kutsutaankin lyhyesti ”saamen” tai ”lapin” kieleksi.

Suomessa pohjoissaamen varsinaista puhuma-aluetta ovat Utsjoki, Inari, Enontekiö ja Sodankylän pohjoisosa. Norjassa pohjoissaame on virallinen kieli yhdeksässä kunnassa ja Ruotsissa 18 kunnassa. Norjassa Koutokeinossa ja Kaarasjoella se on asukkaiden huomattavan enemmistön kieli ja Uuniemen sekä Tenon kunnissa enemmistön kieli. Suomessa pohjoissaamen kielellä oli enemmistöasema Uts­joen kunnassa 2000-luvulle saakka.Taulukko: Väestö iän (1-v.), sukupuolen, siviilisäädyn ja kielen mukaan alueittain 1990–2017  Tilastokeskus

 Murteet 
Pohjoissaame jaetaan tornionsaamen, ruijansaamen ja merisaamen murteisiin, joista ruijansaame jakaantuu edelleen itä- ja länsimurteeseen. Tornionsaamea puhutaan Ruotsin Norrbottenissa ja Norjan Tromssan läänin eteläosissa. Ruijansaamen länsimurretta puhutaan Norjassa Tromssan läänin keskiosista Finnmarkin keskiosiin sekä Suomessa Enontekiöllä, Inarin länsiosassa ja Sodankylän pohjoisosissa. Ruijansaamen itämurretta puhutaan Norjassa Finnmarkin itäosissa sekä Suomessa Inarissa ja Utsjoella. Merisaamen puhuja-alue rajoittuu Norjassa Kvenangenin ja Varanginvuonon väliselle rannikolle. Lisäksi sitä puhuttiin aikoinaan Suomessa Petsamon rannikolla. Murteista merisaame on sikäli erikoinen, että siinä esiintyy eräitä itäsaamelaisille kielille ominaisia ääntämyksellisiä piirteitä.

 Kirjakielen historiaa 
Pohjoissaamen kirjakielen kehitys on ollut monivaiheinen. 1700-luvulla Trondheimissa perustettiin seminaari, joka koulutti lähetystyöntekijöitä saamelaisalueille. Sen johtaja Knud Leem pani alulle ruijansaamen murteeseen perustuvan pohjoissaamen kirjakielen. Pohjoissaamea on näin käytetty kirjakielenä 1720-luvulta lähtien. Tuolloin sillä julkaistiin etupäässä hengellistä kirjallisuutta.

1800-luvulla kirjakielen kehittämistä jatkoivat pappi Nils Vibe Stockfleth, tunnettu tanskalainen kielentutkija Rasmus Rask sekä Jens Andreas Friis. Friisin kehittämä kirjoitustapa eli ortografia oli käytössä pitkään. Vuonna 1895 ilmestyi koko Raamattu Friisin kehittämällä kirjakielellä. Uusi testamentti oli julkaistu jo vuonna 1840. Kirjallinen aineisto oli pitkään hengellistä ja erilaisten alkeisopetus- ja valistustyylisten tekstien tasolla. Pohjoissaamen kaunokirjallisen kauden katsotaan alkaneen lopulta vuonna 1910, jolloin ilmestyi Johan Turin teos Muitalus sámiid birra, jota seurasivat Anders Larsenin romaani Bæivve-Alggo vuonna 1912 ja Pedar Jalvin runo- ja novellikokoelma Muohtačálmmit vuonna 1915Kirjasampo: Saamelainen kirjallisuus Suomessa (viitattu 9.12.2016). Varsinaisesti pohjoissaamelainen kirjallisuus lähti kuitenkin nousuun 1960-luvulta. Kielen ortografia oli kuitenkin pitkään vakiintumaton, ja sitä kirjoitettiin 1900-luvulla eri tavoin Norjassa, Ruotsissa ja Suomessa, kunnes kieli sai yhtenäisen ortografian vuonna 1978. Eri kirjoitustapoja käytettiin sekaisin vielä 1980-luvullakin. Nykyisin pohjoissaameksi julkaistaan alkukielisen kaunokirjallisuuden lisäksi myös käännöskirjallisuutta. Pääosa kirjallisuudesta julkaistaan Norjassa.

Kielihistoriallisesti merkille pantavaa on, että vuoden 1895 aikainen, vakiintumatonta ortografiaa käyttävä raamatunkäännös on edelleen käytössä. Nykyaikaista kirjoitustapaa käyttävä Uusi testamentti julkaistiin vuonna 1989, ja koko uudistettu raamatunkäännös tuli käyttöön vuonna 2019.Suomen Pipliaseura (viitattu 9.12.2016)

Vanhin edelleen ilmestyvä pohjoissaamenkielinen aikakauslehti on vapaakirkollinen Nuorttanaste, joka perustettiin vuonna 1898. Vuosina 1904–1911 ilmestyi ensimmäinen sanomalehti Saǥai Muittalægje. Vuonna 2008 perustettu sanomalehti Ávvir ilmestyy nykyisin viidesti viikossa.Store Norske Leksikon 

 Nykytilanne 

Vuodesta 1992 alkaen pohjoissaamella on ollut virallisen kielen asema Suomessa niin kutsutulla saamelaisalueella. Suomessa saamelaiskielien käyttöä on turvattu erityisellä saamen kielilailla. Tämän lain mukaan saamelaisilla on oikeus viranomaisten kanssa asioidessaan sekä eräissä muissa yhteyksissä käyttää suullisesti tai kirjallisesti saamea. Norjassa Finnmarkin alueella monet lapset opiskelevat kieltä ja todennäköisesti jatkavat sen käyttöä myös aikuisina. Pohjoissaamen asema on suhteellisen hyvä erityisesti Suomessa ja Norjassa, joissa pohjoissaamea voi opiskella koulussa äidinkielenä, ja opintoja voi jatkaa aina yliopistoon saakka.

Suomessa pohjoissaamen, kuten muidenkin saamelaiskielten, keskeinen ongelma on, ettei saamelaisten kotiseutualueen ulkopuolisilla kunnilla ole velvollisuutta järjestää saamen opetusta. Tämän vuoksi vuonna 2013 jo yli puolet Suomen saamelaislapsista oli oman äidinkielensä opetuksen ulkopuolella.Kaikki saa­me­lais­lap­set eivät saa oman kielen opetusta Kaleva 2. helmikuuta 2013 Vuonna 2015 varhaiskasvatuksessa kielen oppimiseen tarkoitettuja pohjoissaamen kielipesiä oli toiminnassa viisi kappaletta. Ylioppilastutkinnossa pohjoissaamen voi suorittaa sekä äidinkielen että vieraan kielen kokeena.Kotimaisten kielten keskus: saame (viitattu 9.12.2016)

Suomessa pohjoissaamea voi opiskella pääaineena Oulun yliopiston Giellagas-instituutissaOulun yliopisto: Giellagas-instituutti. Lisäksi Lapin yliopiston saamentutkimus tarjoaa opintoja kielen äidinkielisille puhujille saamenkieliseksi luokanopettajaksi pätevöitymistä vartenLapin yliopisto: Saamentutkimus . Helsingin yliopiston Suomen kielen, suomalais-ugrilaisten ja pohjoismaisten kielten ja kirjallisuuksien laitoksella on valittavana saamentutkimuksen opintolinjaHelsingin yliopisto: Saamentutkimus sekä Turun yliopiston Suomen kielen ja suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen oppiaineessa yksi pohjoissaamen kurssi. Myös Saamelaisalueen koulutuskeskuksen vuoden mittaisella opintolinjalla Inarissa sekä joissakin  kansalais- ja työväenopistoissa voi opiskella pohjoissaamea.

Suomen ulkopuolella pohjoissaamea voi opiskella ainakin Tromssan yliopistossa Norjassa.

 Aakkoset 
 A a  Á á  B b  C c  Č č  D d  Đ đ  E e  F f  G g a  á  be  ce  če  de  đe  e  eff  ge                    H h  I i  J j  K k  L l  M m  N n  Ŋ ŋ  O o  P p ho  i  je  ko  ell  emm  enn  eŋŋ  o  pe                    R r  S s  Š š  T t  Ŧ ŧ  U u  V v  Z z  Ž ž err  ess  eš  te  ŧe  u  ve  ez  ež                   

Pohjoissaamen kirjoitusjärjestelmä ei ole täysin äänteenmukainen, ja erityisesti eräissä astevaihtelutapauksissa sanan kirjoitusasun muuttuminen ilmaisee pikemminkin švaa-vokaalin esiintymistä ja esiintymättömyyttä kuin varsinaisesti konsonanttien pituutta. Lisäksi vokaalin perään kirjoitetun i:n äännearvo on aina /j/, ja kyseessä on siten konsonantti. Konsonanttiyhtyminä merkitään palataalisia konsonantteja nj, dj ja lj sekä harvinaisia, vain sanansisäisinä esiintyviä, soinnittomia konsonantteja hn, hm, hl, hr ja hj. Sananloppuinen t ääntyy /h/ tai /ht/, ja d ääntyy /đ/ silloin, kun se on sanan toisessa tai kolmannessa tavussa. Sanan alussa esiintyessään konsonantit p, t ja k ovat voimakkaasti aspiroituneet ja esiintyvät lähinnä norjalaisperäisenä piirteenä verraten tuoreissa lainasanoissa. Kaikkiaan pohjoissaamessa on 32 erilaista konsonanttifoneemia, mikä on uralilaisen kielikunnan kielelle runsaasti.

Pohjoissaamessa on viisi vokaalia, joista muodostuu neljä diftongia: ea, ie, oa ja uo. Diftongien ääntämyksessä on pieniä murre-eroja. Kirjain á merkitsee pohjoissaamen läntisissä murteissa pitkää a:ta ja idempänä ä:n tapaista, suun etuosassa ääntyvää a:ta. Mikäli muutamissa lainasanoissa esiintyvät kirjaimet w, y, ä, ö ja å sisällytetään aakkostoon, niiden järjestys on norjan kielen aakkoston mukainen.

Vaikka pohjoissaamen kirjoitustapa onkin standardoitu, sitä luetaan murteellisesti eli eräiden kirjainten tarkka äännearvo riippuu lopulta lukijan käyttämästä murteesta. Tämä tosin on vähitellen muuttumassa muun muassa kouluopetuksessa käytetyn kielen standardisoitumisen myötä.

 Äännerakenne 

Pohjoissaamen äännejärjestelmä on seuraavanlainen:

+ Konsonantit Labiaalit Dentaalit Alveolaarit Postalveolaarit Palataalit Velaarit Nasaalit m n ɲ ŋ Klusiilit pʰ p b tʰ t d kʰ k g Affrikaatat t͡s d͡z t͡ʃ d͡ʒ Frikatiivit f v  θ ð s ʃ h Approksimantit j Lateraalit l ʎ Tremulantit r

 Soinnillisten äänteiden yhteydessä ja joskus sanan alussa soinnittomilla äänteillä on soinnilliset tai osittain soinnilliset allofonit. Pitkinä ne ovat kuitenkin aina soinnittomia.
 Klusiilit ennen homorgaanisia nasaaleja lausutaan ilman laukeamaa, toisin sanoen . Jotkut puhujat lausuvat ne glottaaliklusiileina.
  ääntyy  tavun alussa ja  tai  tavun lopussa. 

+ Vokaalit etu taka suppea i u väli e o väljä a

Vokaalipituus on foneemista. Sitä ei osoiteta oikeinkirjoituksessa, mutta se on usein ennustettavissa. Painollisissa tavuissa  ovat yleensä lyhyitä, kun taas /a/ ja diftongit ovat pitkiä. Painollista tavua seuraavassa tavussa  ovat yleensä pitkiä paitsi :n jälkeen. Toisessa painottomassa tavussa ei ole pitkää vokaalia.

 Paino 
Pohjoissaamen sanoissa paino on ensimmäisellä tavulla, yhdyssanoissa myös loppuosan ensimmäisellä tavulla. Paino on pohjoissaamessa hyvin keskittynyt, mikä luo puhekieleen ominaisen sävelkulun ja on osaltaan vaikuttanut myös taivutuspäätteiden muotoutumiseen. Jos sanassa on enemmän kuin kolme tavua, siinä on myös sivupainollinen tavu.

 Astevaihtelu 
Pohjoissaamen astevaihtelu on varsin rikasta, ja sillä on keskeinen osa kielen rakenteessa. Pohjoissaamessa asteita on kolme: vahvan (II) ja heikon (I) asteen lisäksi on olemassa niin kutsuttu ylipitkä vahva aste (III). Pohjoissaamessa kaikki konsonantit voivat kahdentua ja ovat astevaihtelun alaisia, ja erilaisia astevaihtelutapauksia on kaikkiaan 147 kappaletta. Astevaihtelu voi tapahtua vahvan ja heikon asteen, ylipitkän vahvan ja vahvan asteen tai jopa ylipitkän vahvan ja heikon asteen välillä. Viimeksi mainittu on erityisesti supistumavartaloisten sanojen ominaisuus. Esimerkissä keskuskonsonantisto on lihavoitu:

 vahva aste → heikko aste (II → I): "joki" johka → "joen" joga
 ylipitkä vahva aste → vahva aste (III → II): "isoäiti" áhkku → "isoäidin" áhku
 ylipitkä vahva aste → heikko aste (III → I): "kuusi" guhtta → "kuudes" guđát
 heikko aste → ylipitkä vahva aste (I → III): "ihminen" olmmoš → "ihmiset" olbmot

Osa pohjoissaamen sanoista on astevaihtelusta vapaita eli niiden keskuskonsonantisto pysyy taivutettaessa muuttumattomana. Tällaisia ovat ainoastaan eräät suhteellisen tuoreet lainasanat.

 Kielioppi 
Pohjoissaamen kieli on hyvin agglutinoiva, ja sillä on paljon yhteisiä piirteitä muiden uralilaisten kielten kanssa.

Kieliopin lähteenä on tässä toiminut pääasiassaKlaus Peter Nickel & Pekka Sammallahti: Nordsamisk grammatik. Dávvi Girji AS. Karasjok 2011. .

 Substantiivit 
Substantiivit jaetaan parillistavuisiin (pohjoissaameksi bárrastavval), paritontavuisiin (bárahisstavval) sekä supistumavartaloisiin (kontrakšuvdna) substantiiveihin. Näistä parillistavuiset jaetaan edelleen a-, á-, i-, u-, e- ja o-vartaloisiin loppuvokaalin mukaan. Paritontavuisilla nimitys viittaa yksikön genetiivin tavumäärään, ja myös ne ovat yleensä nominatiivissa kaksitavuisia. Substantiivit taipuvat yksikössä ja monikossa sekä sijamuodoissa, joita pohjoissaamessa on kuusi tai seitsemän sijaa riippuen siitä, katsotaanko genetiivi ja akkusatiivi samankaltaisuutensa vuoksi yhdeksi sijaksi. Yleensä pohjoissaamessa puhutaan genetiivi–akkusatiivista yhtenä sijana, mutta muutamissa yksittäistapauksissa sijat eroavat. Lokatiivi on yleinen paikallissija, joka on muodostunut inessiivin ja elatiivin langetessa yhteen.

Esimerkkinä parillistavuisen á-substantiivin 'lapsi', mánná, paritontavuisen substantiivin 'koira, peni', beana, sekä supistumavartaloisen substantiivin 'poro', boazu, taivutus yksikössä ja monikossa.
 yksikkömonikkoyksikkömonikkoyksikkömonikkoNominatiivi  mánná mánát  beana  beatnagat  boazu  bohccotGenetiivi  máná mánád  beatnaga  beatnagiid  bohcco  bohccuidAkkusatiivi  máná mánád  beatnaga  beatnagiid  bohcco  bohccuidLokatiivi  mánás mánáin  beatnagis  beatnagiin  bohccos  bohccuinKomitatiivi  mánáin mánáiguin  beatnagain  beatnagiiguin  bohccuin  boahccuiguinIllatiivi  mánnái mánnáide  beatnagii  beatnagiidda  bohccui  bohccuideEssiivi  mánnán  <center>beanan<center>  boazun

Huomattakoon, että pohjoissaamessa essiivillä ei ole erillisiä yksikkö- ja monikkomuotoja ja että suomen kielestä poiketen komitatiivilla on sekä yksikkö ja monikko.

 Adjektiivit 
Adjektiivit jaetaan parillistavuisiin, paritontavuisiin sekä supistumavartaloisiin adjektiiveihin, ja ne taipuvat yksikössä ja monikossa. Adjektiivien taivutus muistuttaa näiltä osin substantiivien taivutusta. Vertailumuotoja on kolme. Ainoastaan adjektiivi 'hyvä', buorre, taipuu vaillinaisesti niin sanotussa puolikongruenssissa pääsanansa luvun ja sijamuodon mukaan.

Esimerkkinä parillistavuisen adjektiivin 'huvittava', hearvái, paritontavuisen adjektiivin 'vanha', boaris sekä supistumavartaloisen adjektiivin 'ahne', vuovdái vertailumuodot.
 yksikkömonikkoyksikkömonikkoyksikkömonikkoPositiivi  hearvái hearvát  boaris  boarrásat  vuovdái  vuovdáiKomparatiivi  hearvát  hearvábut  boarráset  boarráseabbot  vuovdát  vuovdábutSuperlatiivi  hearvámus  hearvámusat  boarráseamos  boarrasepmosat  vuovdámus  vuovdámusat

 Attribuuttimuoto 
Saamelaiskielissä adjektiiveilla on erityinen attribuuttimuoto, jota käytetään silloin kun adjektiivi toimii attribuuttina substantiivin edellä. Esimerkiksi lauseessa 'auto on keltainen', biilla lea fiskat, adjektiivi on perusmuodossa, mutta lauseessa 'minulla on keltainen auto', mus lea fiskes biilla, sen on oltava attribuuttimuodossa. Attribuuttimuoto ei taivu sijan eikä luvun mukaan ja sitä käytetään ainoastaan positiivissa.

Erillisen attribuuttimuodon käyttö on saamelaiskielten erikoisuus, jolle ei ole vastinetta muissa uralilaisissa kielissä..

Pronominit
Pohjoissaamessa persoonapronomineilla on kolme lukua, yksikkö, kaksikko ja monikko. Lisäksi ne taipuvat sijamuodoissa.

 SuominominatiiviSuomigenetiivi/akkusatiivi1. persoona (yksikkö)  minä  mun  minun, minut, minua  mu2. persoona (yksikkö)  sinä  don  sinun, sinut, sinua  du3. persoona (yksikkö)  hän  son  hänen, hänet, häntä  su1. persoona (duaali)  me  moai  meidän, meidät, meitä  munno2. persoona (duaali)  te  doai  teidän, teidät, teitä  dudno3. persoona (duaali)  he  soai  heidän, heidät, heitä  sudno1. persoona (monikko)  me  mii  meidän, meidät, meitä  min2. persoona (monikko)  te  dii  teidän, teidät, teitä  din 3. persoona (monikko)  he  sii  heidän, heidät, heitä  sin

Seuraavasta taulukosta käy ilmi kolmannen persoonapronominin 'hän, he' taivutus eri sijoissa.
 YksikköDuaaliMonikkoNominatiivi  son  soai  siiGenetiivi/Akkusatiivi  su  sudno  sinLokatiivi  sus  sudnos  sisIllatiivi  sutnje  sudnuide  sidjiideKomitatiivi  suinna  sudnuin  singuinEssiivi  sunin  sudnon  sinin

 Possessiivisuffiksit 
Pohjoissaamessa on olemassa possessiivisuffiksijärjestelmä, mutta nykykielessä niitä käytetään harvoin. Possessiivisuffiksien käyttö on kuitenkin pakollista refleksiivipronominin 'itse', ieš, persoonataivutuksessa.

 Numeraalit 
Lukusanat taipuvat sijamuodoissa ja noudattavat astevaihtelua. Erityisenä piirteenä lukusanoilla kahdesta kuuteen genetiivi- ja akkusatiivimuodot poikkeavat toisistaan (esim. 'kuuden', guđa vrt. 'kuutta' guhtta).

 PeruslukuJärjestysluku 0  nolla  nollát 1  okta  vuosttas 2  guokte  nubbi 3  golbma  goalmmát 4  njeallje  njealját 5  vihtta  viđát 6  guhtta  guđát 7  čieža  čihččet  8  gávcci  gávccát 9  ovcci  ovccát 10  logi  logát  15  vihttanuppelohkái  vihttanuppelogát  20  guoktelogi  guoktelogát 100  čuohti  čuođát 300  golbmačuohti  golbmačuođát  1000  duhát  duháhat 

Lukusanojen tapaan taipuvat myös 'moni', máŋga, 'pari', moadde, sekä 'kuinka monta', galle.

 Verbit 
Suomeen verrattuna pohjoissaame on huomattavasti verbikeskeisempi, ja lauseiden verbivalinnoilla välitetään varsin usein sanan perusmerkityksen ohella lisämerkityksiä. Esimerkiksi juoksemisesta puhuttaessa on tarpeen tietää, tapahtuuko se kahdella jalalla viehkat vai sitä useammalla jalalla ruohttat. Myös erilaiset verbijohdokset ja infiniittimuodot ovat yleisiä. Esimerkkeinä vaikkapa tekemisen aloittamista ilmaiseva inkoatiivi (esim. viehkalit, 'alkaa juoksemaan'), eräänlaista tekemättömyyttä ilmaiseva verbiabessiivi (esim. barggakeáhtta, 'työskentelemättä') tai parhaillaan tapahtuvaa tekemistä ilmaiseva aktion essiivi (esim. boahtime, 'tulossa [juuri nyt]').

Pohjoissaamen verbit taipuvat yksikössä, kaksikossa ja monikossa. Niillä on kaksi yksinkertaista aikamuotoa, preesens ja preteriti, joiden lisäksi liittomuodot perfekti ja pluskvamperfekti muodostetaan leat-apuverbin avulla. Moduksia ovat indikatiivi, imperatiivi, konditionaali sekä potentiaali, joista viimeksi mainittua käytetään arkikielessä huomattavasti yleisemmin kuin suomessa. Luvuista kaksikkoa käytetään silloin, kun lauseen subjektina on kaksi keskustelijoille tunnettua henkilöä. Kahden asian, esineen tai kahden tuntemattoman henkilön tapauksessa käytetään monikkoa.

Verbit jaetaan kolmeen ryhmään: parillistavuisiin verbeihin, joilla perusmuodon pääte on -at, -it tai -ut, paritontavuisiin verbeihin, joilla perusmuodon pääte on -it sekä supistumaverbeihin, joilla perusmuodon pääte on -át, -ot tai -et.

Parillistavuiset verbit eli astevaihteluverbit ovat yleensä kaksitavuisia. Niiden keskuskonsonantistossa tapahtuu astevaihtelua ja eräissä tilanteissa diftongi oikenee. Esimerkki parillistavuisen -it-loppuisen verbin 'tulla', boahtit, taivutuksesta indikatiivissa.
 preesenspreteritiperfektipluskvamperfekti yks. 1. pers.  boađán   bohten  lean boahtán   ledjen boahtán yks. 2. pers.  boađát  bohtet  leat boahtán   ledjet boahtán yks. 3. pers.  boahtá  bođii lea boahtán  lei boahtán  kaks. 1. pers.  bohte   bođiime  letne boahtán  leimme boahtán kaks. 2. pers.  boahtibeahtti  bođiide  leahppi boahtán  leidde boahtán kaks. 3. pers.  boahtiba  bođiiga  leaba boahtán  leigga boahtán  mon. 1. pers.  boahtit   bođiimet  leat boahtán leimmet boahtán  mon. 2. pers.  boahtibehtet  bođiidet  lehpet boahtán  leiddet boahtán  mon. 3. pers.  bohtet  bohte  leat boahtán  ledje boahtán 

Paritontavuiset verbit ovat usein johdoksia muista sanoista. Ne ovat yleensä kolmitavuisia ja keskuskonsonantisto voi olla missä tahansa asteessa. Astevaihtelua tai diftongin oikenemista ei kuitenkaan tapahdu. Esimerkki paritontavuisen -it-loppuisen verbin 'hakea', viežžalit, taivutuksesta indikatiivissa.
 preesenspreteritiperfektipluskvamperfekti yks. 1. pers.  viežžalan  viežžalin  lean viežžalan  ledjen viežžalan yks. 2. pers.  viezzalat viežžalit  leat viežžalan  ledjet viežžalan yks. 3. pers.  viežžala  viežžalii  lea viežžalan  lei viežžalan  kaks. 1. pers.  viežžaletne  viežžaleimme  letne viežžalan  leimme viežžalan kaks. 2. pers.  viežžabeahtti  viežžaleidde  leahppi viežžalan  leidde viežžalan kaks. 3. pers.  viežžaba  viežžaleigga  leaba viežžalan  leigga viežžalan  mon. 1. pers.  viežžalit  viežžaleimmet  leat viežžalan  leimmet viežžalan  mon. 2. pers.  viežžalehpet  viežžaleiddet  lehpet viežžalan  leiddet viežžalan  mon. 3. pers.  viežžalit  viežžaledje  leat viežžalan  ledje viežžalan 

Supistumaverbeillä keskuskonsonantisto on joitakin uusia lainasanoja lukuun ottamatta aina III asteessa, eikä niillä tapahdu lainkaan astevaihtelua. Esimerkki supistumavartaloisen -et-loppuisen verbin 'selittää', čilget, taivutuksesta indikatiivissa.
 preesenspreteritiperfektipluskvamperfekti yks. 1. pers.  čilgen  čilgejin  lean čilgen  ledjen čilgen yks. 2. pers.  čilget  čilgejit  leat čilgen  ledjet čilgen yks. 3. pers.  čilge  čilgii  lea čilgen  lei čilgen  kaks. 1. pers.  čilgejetne  čilgiime  letne čilgen  leimme čilgen kaks. 2. pers.  čilgebeahtti  čilgiide  leahppi čilgen  leidde čilgen kaks. 3. pers.  čilgeba  čilgiiga  leaba čilgen  leigga čilgen mon. 1. pers.  čilget  čilgiimet  leat čilgen  lemmet čilgen  mon. 2. pers.  čilgebehtet  čilgiidet  lehpet čilgen  leiddet čilgen  mon. 3. pers.  čilgejit  čilgejedje leat čilgen  ledje čilgen 

 Kieltoverbi 
Pohjoissaamen kieltoverbi 'ei', ii, taipuu persoonan ja luvun mukaan. Kieltosanan jälkeen verbi on kieltomuodossa joka ei taivu: '[minä] en mene', mun in mana, 'te [kaksi] ette mene', doai eahppi mana, 'he [monta] eivät mene', sii eai mana. Indikatiivin lisäksi kieltoverbillä on imperatiivi, joka niin ikään taipuu persoonamuodoissa: 'Älä ota!' Ale váldde!, 'Älkää [monta] kertoko!', Allet muital!.

Kieltoverbin supiini vaatii possessiivisuffiksin käyttöä: 'Ettet kaadu', Amat gahččat, 'etteivät [monta] kaadu', amaset gahččat.

Lähteet

 Kirjallisuutta 

Aiheesta muualla

15px|Incubator Pohjoissaamenkielinen Wikisanakirja hautomossa
15px|Incubator Pohjoissaamenkielinen Wikiuutiset hautomossa
 Sano se saameksi Ylen saamen fraasisanakirjaprojektin kotisivu
 Yle - Sápmi
 Norjan yleisradio NRK - Sápmi
 Ruotsin yleisradio SVT - Sápmi
 Yleisradio Ođđasat , pohjoissaamenkieliset uutiset
 Saamelaiskielten etymologinen tietokanta 
 Saamenkielten sanakirjoja, tekijöina Kielikaltio, Divvun, Giellatekno ja Pekka Sammallahti
 Pohjoissaamen nettisanakirja suomeen ja norjaan
 Suomi-pohjoissaame-suomi nettisanakirja


Luokka:Saamelaiskielet
Luokka:Suomen kielet
Luokka:Norjan kielet
Luokka:Ruotsin kielet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit