Johanniittain ritarikunta

pienoiskuva|Johanniittain ritarikunnan lippu
Johanniittain ritarikunta (Pyhän Johanneksen hospitaalin sääntökunta Jerusalemissa) syntyi vuonna 1099, kun ristiretkeläiset valloittivat Jerusalemin. Toiminta alkoi 1080 perustetun hospitaalin eli sairaalan pohjalta. Valloituksen jälkeen hospitaali sai merkittäviä maalahjoituksia sekä valloitetuilta alueilta että läntisestä Euroopasta. Ritarikunta alkoi toimia myös temppeliherrojen kaltaisena aseellisena taistelujärjestönä, joka osallistui ristiretkiin ja myöhemmin sotiin turkkilaisia vastaan itäisellä Välimerellä.

pienoiskuva| Suurmestari ja ritareita kuvattuna 1400-luvulla

 Toiminnan kehitys 
Toiminta hospitaalissa sairaiden hyväksi muodosti alkuun ritarikunnan toiminnan ytimen. Hospitaali saattoi ottaa hoitoonsa 2 000 potilasta ja sillä oli jopa oma synnytysosastonsa yksittäisine vuoteineen ja vastasyntyneille varattuine kehtoineen. Sairaanhoidollisen toiminnan ohella sääntökuntaan syntyi pian myös sotilaalliseen toimintaan keskittynyt haara. Tähän johti ilmeisesti sekä aatelissyntyisten liittyminen johanniittoihin että temppeliherrain vaikutus. Sotilaallinen toiminta oli jatkossa merkittävää Jerusalemin kuningaskunnan kannalta. Paavi Paschalis II tunnusti vuonna 1113 ritarikunnan itsenäiseksi organisaatioksi; sääntökunnaksi se hyväksyttiin varsinaisesti vasta vuonna 1154.

Vuonna 1206 pidetyssä yleiskapitulissa annetut statuutit (säädökset) antavat kuvan täysin muodostuneesta ritarikunnasta, jolle hospitaalitoiminta muodosti vain toissijaisen osan toiminnasta. Vuodesta 1230 alkaen ritariveljien asema olikin pappisveljiä merkittävämpi. Vuonna 1262 päätettiin, että johanniittain johdossa voi toimia vain ritari, eikä enää pappi. Käytännössä myös muut korkeimmat virat oli varattu ritareille. 

Vuosisatojen kuluessa Johanniittain Ritarikunta on joutunut siirtämään pääpaikkaansa useasti. Sääntökunnan toiminnan keskus oli vuoteen 1187 Jerusalemissa, vuosina 1191–1291 Akkossa. Palestiinan valloituksen jälkeen johanniitat siirtyivät Limassoliin Kyprokselle vuonna 1291. Vuonna 1306 johanniitat valloittivat Rodoksen, jonne päämaja siirtyi vuonna 1309. Kun turkkilaiset valloittivat saaren vuonna 1522, johanniitat siirtyivät keisari Kaarle V:n luvalla edelleen Maltalle 1530, joka toimi ns. Maltan ritarikunnan keskuksena aina vuoteen 1798. Maltalta käsin johanniitat toimivat edelleen kristillisen maailman etujoukkona taistelussa turkkilaisvaaraa vastaan. Johanniittojen kaleerilaivasto häiritsi Osmanien valtakunnan kaupankäyntiä ryöstämällä ja hävittämällä Syyrian ja Egyptin rannikoita. Heillä oli myös käytettävissään hyvin järjestetty tiedustelulaitos, jonka ansiosta he saivat tietoja osmanien salaisistakin suunnitelmista.

Napoleonin vallattua Maltan ja hajotettua ritarikunnan heikentyneen ritarikunnan jäsenet pakenivat sen suurmestariksi valitun Venäjän keisari Paavalin suojeluksessa Pietariin. Historiallisen Maltan ritarikunnan toiminta ja olemassaolo voidaan perustellusti katsoa päättyneeksi Napoleonin valloitukseen 1798 sekä paavi Pius VII:n vuonna 1802 antamaan julistukseen, jolla hän julisti Maltan ritarikunnan yksipuolisesti katoliseksi ritarikunnaksi. Maltan ritarikunta perustettiin uudestaan Roomaan vuonna 1834. Tätä katolista ritarikuntaa kutsutaan Maltan ritarikunnaksi (Sovereign Military Order of Malta eli SMOM).

 Evankelis-luterilainen Johanniittain ritarikunta 

Johanniittain Ritarikunnan saksankielinen jaosto on käytännössä toiminut yhtäjaksoisesti aina ritarikunnan perustamisesta nykypäivään asti. Balley Brandenburg des Ritterlichen Ordens Sankt Johannis vom Spital zu Jerusalem kääntyi reformaation aikana 1500-luvulla protestanttiseksi. Tämän mahdollisti osaksi saksankielisen jaoston jo 1300-luvulla nauttima erityinen autonominen status.

Jaoston aktiviteetit keskeytyivät väliaikaisesti vuonna 1811 Preussin valtion takavarikoidessa ritarikunnan omaisuuden maksaessaan sotavelkojaan Napoleonille, ja ritarikuntaa kiellettiin ottamasta uusia jäseniä. Fredrik Vilhelm III myönsi ritareille vuonna 1812 johanniittain risti-kunniamerkit jatkuvuuden symboliksi. Saksankielinen jaosto muuttui väliaikaisesti kunniaritarikunnaksi ilman toimintaa.

Fredrik Vilhelm IV teki vuonna 1852 päätöksen aktivoida johanniittain ritareiden Balley Brandenburgin toiminnan, ja sairaalatoimintaa aloitettiin pian tämän jälkeen. Järjestössä oli tuolloin enää kahdeksan "vanhaa" ritaria. Mainittakoon, että johanniittain ritarit myötävaikuttivat kansainvälisen Punaisen Ristin perustamiseen vuonna 1863.

Aiemmin saksankielisen jaoston alaisina, vuodesta 1946 itsenäisinä jaostoina toimivat Alankomaiden ja Ruotsin ritarit. Englantilainen anglikaaninen jaosto perustettiin vuonna 1831 (lähinnä 1798 väliaikaisesti lakkautetun Maltan ritarikunnan jatkajina). Nämä neljä itsenäistä jaostoa ovat liittoutuneet ja muodostavat vuodesta 1961 niin sanotun Johanniittain allianssin.

Ensimmäinen suomalainen johanniittain ritari nimitettiin vuonna 1870. Suomessa toimii nykyään noin 200 johanniittain ritaria. Heidän lisäkseen avustavat muut vapaaehtoiset, niin sanotut johanniitat. Suomen johanniittain ritarit toimivat Balley Brandenburgin alaisina. Suomen Johanniittain Ritarikunta on vuonna 1950 järjestäytynyt yhdistysmuotoon. Balley Brandenburgin alaisina toimivat myös Ranskan, Sveitsin ja Unkarin protestanttiset alaosastot. Balley Brandenburgin alaisia johanniittain ritareita on nykyään noin 3 900.

Balley Brandenburgin kotipaikka on nykyään Potsdamissa. Suomen Johanniittain Ritarikunta kokoontuu Ritarihuoneella Helsingissä.

 Toiminta nykyään 

Ritarikunnat harjoittavat yhä nykyisin laajalti kristilliseen laupeudentyöhön perustuvaa sairaanhoito- ja hyväntekeväisyystyötä lähimmäisten auttamiseksi. Johanniittain ritarit toimivat 153 maassa. Johanniitat ovat eräs maailman suurimmista vapaaehtoisjärjestöistä, Saksassa heillä on noin 1,5 miljoonaa vapaaehtoista. Monessa maassa johanniitat harjoittavat ambulanssitoimintaa, antavat ensiapukoulutusta ja järjestävät vanhuksille huoltokoteja. Ritarikunnat ylläpitävät monessa maassa myös sairaaloita ja ne omistavat muun muassa suuren silmäklinikkasairaalan Itä-Jerusalemissa. Johanniittojen toiminnan lähtökohta on holistinen eli kantavana periaatteena on ihmisyys.

Johanniittain ritarikunta ja Maltan ritarikunta tekevät nykyään tiivistä yhteistyötä ja käyttävät yhä rinnakkain samaa kahdeksankärkistä ristiä tunnuksenaan. Johanniittain ritarikunnan kunniamerkit on Saksassa lailla säädetty virallisiksi. Myös paavi on katolisen Maltan ritarikunnan ohella todennut protestanttiseen Johanniittain Allianssiin kuuluvien ritarikuntien oikeaperäisyyden. Maailmalla on suuri joukko järjestöjä, jotka käyttävät johanniittain ritareiden nimeä ja tunnusta oikeudettomasti eivätkä ole valtionjohdon tunnustamia. Johanniittain ritareiden ja Maltan ritareiden perustama elin valvoo näiden yhteisen tunnuksen käyttöä.

 Johanniittain Ritarikunnan suurmestarit "Grossmeister" 

 1099–1120: Gerard de Martiques, sairaalan perustaja
 1120–1160: Raymond du Puy de Provence, ensimmäinen suurmestari
 1160–1163: Auger de Balben
 1162–1163: Arnaud de Comps
 1163–1170: Gilbert d'Aissailly
 1170–1172: Gastone de Murols
 1172–1177: Gilbert of Syria
 1177–1187: Roger de Moulins
 1187–1190: Hermangard d'Asp
 1190–1192: Garnier de Naplous
 1193–1202: Geoffroy de Donjon
 1203–1206: Alfonse of Portugal
 1206–1207: Geoffrey le Rat
 1207–1228: Guerin de Montaigu
 1228–1231: Bertrand de Thessy
 1231–1236: Guerin de Montaigu
 1236–1240: Bertrand de Comps
 1240–1242: Pierre de Vielle-Bride
 1242–1258: Guillaume de Chateauneuf
 1258–1277: Hugues de Revel
 1277–1284: Nicolas Lorgne
 1284–1294: Jean de Villiers
 1294–1296: Odon de Pins
 1296–1305: Guillaume de Villaret
 1305–1319: Foulques de Villaret
 1319–1346: Helion de Villeneuve

 Johanniittain ritarikunnan herrainmestarit "Herrenmeister" (Balley Brandenburg)

 1323–1336: Gebhard von Bortefelde (Präceptor generalis)
 1341–1371: Hermann von Wereberge
 1371–1397: Bernhard von der Schulenburg
 1397–1399: Detlev von Walmede
 1399–1418: Reimar von Güntersberg
 1419–1426: Busso V. von Alvensleben
 1426–1437: Balthasar von Schlieben
 1437–1459: Nicolaus von Thierbach
 1459–1460: Heinrich von Redern
 1460–1471: Liborius von Schlieben
 1471–1474: Kaspar von Güntersberg
 1474–1491: Richard von der Schulenburg
 1491–1526: Georg von Schlabrendorff

 1527–1544: Veit von Thümen
 1544–1545: Joachim von Arnim
 1545–1564: Thomas von Runge
 1564–1569: Franz Neumann
 1569–1609: Graf Martin von Hohenstein
 1610–1611: Friedrich Markgraf zu Brandenburg
 1611–1613: Ernst Markgraf zu Brandenburg
 1614–1615: Georg Albrecht Markgraf zu Brandenburg
 1616–1624: Johann Georg Markgraf zu Brandenburg
 1624–1625: Joachim Sigismund Markgraf zu Brandenburg
 1625–1641: Adam Graf von Schwarzenberg
 1652–1679: Johann Moritz Fürst von Nassau-Siegen
 1689–1692: Georg Friedrich Fürst zu Waldeck Graf zu Pyrmont
 1693–1695: Karl Philipp Markgraf zu Brandenburg-Schwedt

 1696–1731: Albrecht Friedrich, Prinz in Preußen, Markgraf zu Brandenburg
 1731–1762: Karl, Prinz in Preußen, Markgraf zu Brandenburg
 1762–1811: Prinz Ferdinand von Preußen 
 1853–1883: Prinz Friedrich Carl Alexander von Preußen
 1883–1906: Prinz Albrecht von Preußen
 1907–1926: Prinz Eitel Friedrich von Preußen
 1927–1958: Oskar Prinz von Preußen
 1958–1999: Wilhelm Karl Prinz von Preußen
 vuodesta 1999: Oskar Prinz von Preußen

 Katso myös 
 Ródoksen piiritys
 Maltan ritarikunta

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Suomen Johanniittain Ritarikunta
 Protestanttisten Johanniittain Ritarikuntien Allianssi 

Luokka:Hengelliset ritarikunnat
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Kristinusko Maltalla