Eksegetiikka

Eksegetiikka ( eksēgeomai "johdattaa", "selittää", "kuvata yksityiskohtaisesti") on teologian osa-alue, joka tutkii ja tulkitsee kriittisesti uskontojen pyhiä kirjoituksia. Yleensä sillä viitataan raamatunselitysoppiin, joka tutkii Raamatun alkutekstejä ja muita varhaisia juutalais-kristillisiä kirjoituksia. Nämä kirjoitukset on useimmiten kirjoitettu joko heprean, aramean, kreikan, syyrian, koptin tai latinan kielillä. Eksegetiikka voi tutkia myös muun muassa Talmudia, Midrašia, Koraania, jne.

Erityisen tärkeässä roolissa eksegetiikassa on erilaisten säilyneiden tekstiversioiden tutkimus sekä pyrkimys löytää kustakin tekstistä sen mahdollisimman alkuperäinen versio. Lisäksi tekstejä pyritään tulkitsemaan niiden historiallista, yhteiskunnallista ja kulttuurista taustaa vasten ilman myöhemmän perinteen tai tunnustuskirjojen vaikutusta. Eksegetiikkaan liittyy läheisesti raamatullinen arkeologia. Lisäksi eksegetiikassa käytetään muun muassa kielitieteen, yleisen uskontohistorian ja uskontopsykologian metodeja.

Termi eksegeesi ( eksēgēsis) tarkoittaa tulkintaa, tekstin merkityksen löytämistä. Eksegeesiin kuuluu oleellisesti tekstin tutkiminen objektiivisesti. Eksegeesin vastakohtana voidaan nähdä eisegeesi, ( eisēgēsis "sisään tuominen"), joka tarkoittaa subjektiivista oman tulkinnan lukemista mukaan tekstiin. Eksegetiikan harjoittajaa kutsutaan eksegeetiksi.

Eksegetiikkaa käytetään joskus hermeneutiikan synonyyminä. Teologiassa termeissä on kuitenkin selvä ero. Eksegetiikka on Raamatun historiallista selittämistä osana oman aikansa kulttuuriympäristöä. Hermeneutiikalla viitataan eksegetiikassa tämän historiallisen merkityksen pohdintaan nykypäivän kannalta. Eksegeettinen kysymys kuuluu: "Mitä teksti tarkoitti omassa historiallisessa tilanteessa ja mitä kirjoittajat sillä alun perin tarkoittivat?" Hermeneuttinen kysymys kuuluu: "Mitä sama teksti merkitsee nykypäivän ihmiselle?"

 Raamatuntutkimus 

Historiallis-kriittinen raamatuntutkimus eli raamatunkritiikki tarkoittaa Raamatun tieteellistä tutkimusta. Tieteellinen raamatuntutkimus alkoi syntyä valistuksen myötä 1700-luvulla, kun Raamattu alistettiin samanlaiselle teksti- ja kirjallisuuskritiikille kuin muutkin kirjat, ilman mitään erityistä "pyhän kirjan" erityisasemaa. Pohjaa sille loivat jo renessanssioppineiden, kuten Erasmus Rotterdamilaisen, tekemä Raamatun alkutekstien toimitustyö. 1600- ja 1700-luvuilla Raamattua analysoivat muiden muassa Thomas Hobbes ja Isaac Newton. Nykyaikaisen raamatunkritiikin isinä voidaan pitää Julius Wellhausenia ja Adolf Harnackia.

Raamatun eksegetiikka jakaantuu Vanhan ja Uuden testamentin eksegetiikkaan. Kirkon perinteiden kautta muodostuneessa kanonisessa lukutavassa Raamattu nähdään yleensä kokonaisuutena, pyhien kirjoitusten kaanonina, jonka kaikki osat selittävät toisiaan; Vanhan testamentin katsotaan selittävän Uutta testamenttia ja Uuden testamentin toimivan Vanhan testamentin avaimena. Historiallis-kriittisessä tutkimuksessa kukin kirjoitus pyritään ymmärtämään sen omaa historiallista taustaa vasten, jolloin Vanhaa testamenttia ei tulkita Uuden testamentin valossa. Näin varsinkin Vanhan testamentin eksegetiikka on Uuden testamentin eksegetiikkaan nähden itsenäistä. Kummatkin jakavat kuitenkin yhteisiä kriittisiä menetelmiä. 

 Tutkimusmenetelmiä 

 Tekstikriittinen eli tekstihistoriallinen lukutapa – tutkii alkutekstien oikeaperäisyyttä ja käännösten tarkkuutta päämääränään selvittää tekstin alkuperäinen muoto.
 Redaktiokriittinen eli redaktiohistoriallinen lukutapa – tutkii, miten teksti on päätynyt lopulliseen muotoon, ja tutkii Raamatun kirjoittajien omia korostuksia eli mitä kirjoittaja haluaa tuoda esille, miten käyttää lähdeaineistoa ja millaisia kirjallisia tekniikoita kirjoittaja on käyttänyt.
 Kirjallisuuskriittinen eli kirjallisuushistoriallinen lukutapa – tutkii tekstien lähteitä ja teksteihin myöhemmin tehtyjä lisäyksiä.
 Muotokriittinen eli muotohistoriallinen lukutapa – tutkii tekstien esteettistä muotoa ja yhteyttä arkielämään tekstien historiallisessa tilanteessa.
 Traditiokriittinen eli traditiohistoriallinen lukutapa – tutkii tekijöitä, jotka vaikuttavat perimätiedon välittymiseen ja sen muutoksiin.
Ikonografinen eksegeesi – tutkii tekstilähteiden rinnalla muinaisen Lähi-idän arkeologista kuva-aineistoa.

 Vanhan testamentin eksegetiikka 

 Vanhan testamentin eksegetiikan aiheita 

 Biblia Hebraica Stuttgartensia
 Kuolleenmeren kääröt
 Quadriga
 Tanak
 Toora
 Septuaginta
 Vanha testamentti

 Vanhan testamentin eksegetiikan tutkijoita 

 Anneli Aejmelaeus
 Rafael Gyllenberg
 Jutta Jokiranta
 Martti Nissinen
 Juha Pakkala
 Ilmari Soisalon-Soininen
 Raija Sollamo
 Timo Veijola
 Julius Wellhausen

 Uuden testamentin eksegetiikka 

Uusi testamentti perustuu kirjoittajien kuvaamaan kokemukseen, Vanhan testamentin kirjoituksiin sekä myöhemmin tehtyihin tulkintoihin, ja sen kirjat ovat syntyneet näiden vuorovaikutuksena. Siksi Uuden testamentin eksegetiikassa kirjoja voidaan lähestyä samoin näistä kolmesta näkökulmasta: kokemuksesta, perinteestä ja tulkinnoista.

Tutkimuksen ongelman muodostaa se, ettei Uuden testamentin historiallisiksi kuvauksiksi tarkoitettuja osia ole kuitenkaan kirjoitettu nykyaikaisen historiankirjoituksen periaatteita noudattaen. Näin ongelmana on historiallisten kuvausten erottaminen mahdollisista vertauskuvista ja myyteistä.

 Uuden testamentin eksegetiikan aiheita 

 Bysantin tekstilaitos
 Nag Hammadin kirjasto
 Jeesus-seminaari
 Quadriga
 Textus Receptus
 Uusi testamentti
 Westcott-Hort laitos

 Uuden testamentin eksegetiikan tutkijoita 

 Richard Bauckham
 Craig Blomberg
 Craig A. Evans
 Rafael Gyllenberg
 Tom Holmén
 Craig Keener
 Andreas J. Köstenberger
 Timo Laato
 Heikki Räisänen
 N. T. Wright

 Eksegetiikka muissa uskonnoissa 

 Juutalaisuus 

Perinteinen juutalainen eksegetiikka sijoittuu rabbiiniseen kirjallisuuteen, johon kuuluvat Mišna, kaksi Talmudia, sekä Midraš-kirjallisuus. Juutalaisia eksegeettejä kutsutaan nimellä  meforshim ("kommentaattori").

Midraš koostuu Pentateukin ja sen lainkohtien eksegeesistä. Halakhah koostuu kirjoitetun lain eksegeesistä, ja Aggadah niiden Pentateukin osien eksegeesistä, jotka eivät liity juutalaiseen lakiin.

Mikra koostuu koko Tanakin kolmen osan eli Pentateukin, Profeettojen ja Kirjoitusten eksegeesistä. Masorah on eksegeesiä, joka on määritellyt raamatullisia tekstejä hallinneet säännöt ja periaatteet. Talmudin toimittaminen oli tulosta eksegeettisestä tutkimuksesta, ja nykyään Talmudista itsestään on tullut tutkimuksen ja analyysin kohde.

Juutalainen eksegeesi ei päättynyt Talmudin kirjoittamiseen, vaan se jatkui läpi antiikin, keskiajan ja renessanssin, ja on edelleen tutkimuskohteena. Juutalaisilla on eksegeettistä tutkimusta harjoittavia keskuksia ympäri maailmaa, ja juutalaisuus näkee eksegetiikan merkittävänä juutalaisuuden pyhien kirjoitusten ymmärtämisen työkaluna.

 Islam 

Tafsir on Koraanin eksegetiikkaa ja kommentointia. Tafsireja kirjoittavaa kutsutaan mufassiriksi.

 Katso myös 

 Raamattuteologia
 Raamatun historiallisuus
 Semiotiikka

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 

 Luomanen, Petri: osa ”Eksegetiikka” teoksessa 






 Aiheesta muualla 

Yleistä:
 Outi Lehtipuu: Materiaalia yleisen teologian eksegetiikan kurssia varten Helsingin yliopisto
 Eksegetiikan metodeista
 Resource Pages for Biblical Studies 

Vanhan testamentin eksegetiikka:
 JewishEncyclopedia.com  
 Prophetic Midrash: Exegetical stories about Biblical prophets 

Uuden testamentin eksegetiikka:
 The New Testament Gateway 
 Brian Knowles: Basic Rules for New Testament Exegesis  
 R. T. France: Inerrancy and New Testament Exegesis 

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit