Valhalla

Valhalla (, 'kaatuneiden soturien sali') on sankarivainajien asuinsija skandinaavisessa mytologiassa. Se on viikinkien ­jumalten kuninkaan, kuoleman jumalan ja Valhallan isännän Odinin sali, jonne valkyriat toivat urhoollisesti kuolleet soturit ja muut Odinin suosikit nauttimaan syömingeistä ja juomingeista. Muut vainajat päätyivät Helheimiin. Kaikki viikingit varallisuuteen kat­somatta toivoivat pääsevänsä ­Valhallaan, jotta he voisivat taistella ragnarökissä, eli maailmanlopun edellä käytävässä suurtessa taistelussa.

Odin valitsi Valhallaan ensin puolet sotureista, kun taas toisen puolikkaan valitseminen kuului erään myyttiversion mukaan Freijalle. Valhallan sotureita kutsuttiin nimellä einherjar. He taistelivat keskenään päivittäin mutta heräsivät joka ilta uudestaan eloon jatkaakseen syöminkejä ja taisteluita. Päivisin Valhallan soturit harjoittelivat ragnarökiä varten. Joka aamu he pukivat ylleen kypärän ja rengas­paidan ja tarttuivat aseisiinsa. Sitten he marssivat Valhallan muurien ulkopuolella sijaitsevalle tasangolle taistelemaan. Kun soturi kaatui taistelussa, Odinin naispuoliset soturit, valkyriat, virvoittivat hänet taas eloon. Illan tullen uupuneet soturit palasivat Valhallaan, missä he saivat syödäkseen mielin määrin Odinin Särimner-villisian lihaa. Valhallan kokki Andrimner teurasti joka päivä ruuaksi Särimner-villisian Valhallan sotureille. Samoin he saivat  juodakseen Heidrun-vuohesta lypsettyä simaa. Vuohi eli Valhallan katolla syöden Yggdrasil-maailmanpuun lehviä. Sen utareista suihkusi jatkuvasti vahvaa simaa suureen astiaan.

Valhallassa sanottiin olevan 540 ovea ja yhtä monta salia, ja sen katot oli päällystetty kultaisilla kilvillä ja pylväät keihäillä ja tuolit rintapanssareilla. Ragnarökin koittaessa jokaisesta ovesta mahtuu marssimaan rivissä 800 soturia taistelemaan Odinin rinnalla. 

 Soturin matka Valhallaan 
Viikinkisoturit eivät niinkään piitanneet siitä, kuka voitti tai jäi henkiin, vaan heille tärkeintä oli osoittaa urheutta, sillä kunniakas kuolema taistelussa takasi heille tien Valhallaan. Monista taisteluista hengissä selvinneitä ikääntyneitä viikinkejä jäytikin jatkuva pelko siitä, etteivät he pääsisikään Valhallaan Odinin luo. Vanhuuteen tai sairauteen kuolleiden ­soturien ei uskottu pääsevän Valhallaan.

Skandinaavisessa mytologiassa ajateltiin, että kun Odin löytää taistelu­tantereelta soturin, joka ansaitsee päästä Valhallaan, hän lähettää naissoturinsa valkyriat noutamaan tätä. Tämän jälkeen valkyriat kantavat kuolleen soturin ratsu­jensa selässä ilmojen halki, Bifrost-sateen­kaarisillan ylitse ja perille Valhallaan. Siellä Odin herättää soturin henkiin ja nimittää hänet einherjeriksi eli jumalten sotajoukon jäse­neksi. ­Maail­­man­­lopun eli ragnarökin koittaessa soturi taistelee Odin joukoissa Fenris-sutta ja jättiläisiä vastaan. Tätä odottaessa soturit juhlivat iltaisin ja harjoittelevat päivisin.

 Nimen alkuperä 
Valhalla-nimi sisältää muinaisenglannista omaksutun 'salia' tarkoittavan lainasanan. Nimen otaksutaan syntyneen Englannin skandinaavisissa siirtokunnissa 900-luvulla.*Anders Nordberg: Krigarna i Odins sal. Dödsföreställningar och krigarkult i fornnordisk religion. Stockholm: Stockholm University Press 2003. Uskomukset soturien paratiisista ja Odinin salista kuitenkin lienevät vanhempaa perua. 

 Katso myös 

 Fiddler's Green
 Tuonela
 Verisurman saaneiden vainajala

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Skandinaavinen mytologia
Luokka:Vainajalat
Luokka:Myyttiset paikat ja olotilat
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit