AIM-9 Sidewinder

AIM-9 Sidewinder on yhdysvaltalainen lyhyen kantaman lämpöhakuinen ilmataisteluohjus. Se on myös länsimaiden yleisimmin käyttämä ilmataisteluohjus. Eri malleja on valmistettu yli 111 000 kappaletta ja ohjus on ollut 28 valtion käytössä.

Nimi "Sidewinder" tulee eräästä amerikkalaisesta kalkkarokäärmelajista (sarvikalkkarokäärme, Crotalus cerastes), joka kykenee aistimaan infrapunasäteilyä.

 Ohjuksen kehitys 
Yhdysvaltain laivasto aloitti Sidewinderin kehityksen jo 1940-luvulla. Ensimmäinen prototyypin onnistunut testilaukaisu tapahtui syyskuussa 1953.

Suomeen näitä ohjuksia saatiin vuonna 1972 Saab 35 Draken -hävittäjien mukana. Neuvostoliittolaisten MiG-21-13F- ja Mig-21 bis -hävittäjien mukana tuli  (Vympel K-13, ) ohjuksia. Nämä ohjukset olivat alun perin Sidewinder 9 B -version kopioita.Gunston 1979, s. 216

Vuonna 1976 käyttöön otettu malli AIM-9L (”Lima”) oli ensimmäinen, jonka ilmaisin oli tarpeeksi herkkä havaitsemaan maalin infrapunasäteilyn ja hakeutumaan siihen muista suunnista kuin takaa moottorin pakosuihkuun. Seuraava kehitysmalli AIM-9M ("Mike") oli tästä parannettu versio vuonna 1983.

Uusin malli AIM-9X, joka havaitsee maalit jopa 90 asteen kulmasta, on yhteensopiva uusien kypärätähtäimien kanssa. Mallissa on lisätty perinteisen ohjauspintoihin perustuvan ohjausmekanismin rinnalle työntövoiman kulman muutoksiin perustuva järjestelmä. Tässä mallissa on sama moottori ja taistelukärki kuin "M"-mallissa, mutta parantuneen aerodynamiikan ansiosta ohjus on nopeampi. Ohjus saadaan lukittua maaliin mikäli se pysyy kypärätähtäimen näytöllä ja tuottaa kylliksi lämpösäteilyä. Laukaisevan koneen ei siis tarvitse lentää maalin suuntaan.

Yhdysvaltojen maavoimien MIM-72A/M48 Chaparral ilmatorjuntaohjusjärjestelmä pohjautui Sidewinder 9 D -versioon. Järjestelmä poistettiin käytöstä 1970-luvun puolivälistä alkaen.Gunston 1979

 Tekniset tiedot (AIM-9L)
Pituus: 2,85 m
Siipien pinta-ala: 630 mm
Halkaisija: 127 mm
Laukaisupaino: 91 kg
Nopeus: Mach 2,5
Kantomatka: 18 km
Ohjaus: infrapunahakeutuva
Taisteluosa: 9,4 kg, jossa tankotaistelulataus
Valmistaja: Raytheon Corporation; Ford Aerospace; Loral Corp.
Hinta: 84 000 USD

Kuvia

 Käyttö Suomessa 

Ensimmäiset Suomessa käytössä olleet Sidewinderit olivat Draken-hävittäjäkauppojen yhteydessä 1970-luvun alkupuolella. Tuolloin hankitut ohjukset olivat joko mallia AIM-9P 2 tai AIM-9P 3. Ruotsissa ohjuksista käytettiin nimeä RB24J, ja Suomessa taas OHJ 4S R. OHJ 4S R:ää käytettiin Drakeneiden ohella myös Hawk-harjoitushävittäjissä. F-18 Hornet -torjuntahävittäjien yhteydessä hankitut Sidewinderit olivat mallia AIM-9M, mitä nimikettä niistä käytetään myös Suomen Ilmavoimissa. Horneteja varten hankittiin osana MLU1-päivitystä vuodesta 2008 lähtien AIM-9X–varianttia, joita suunniteltiin ostettavaksi 150 kappaletta noin 90 miljoonan euron hintaan.

Lähteet


Viitteet

Aiheesta muualla

 Raytheon (Philco/General Electric) AAM-N-7/GAR-8/AIM-9 Sidewinder

Luokka:Yhdysvaltalaiset ilmataisteluohjukset
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit