Suomen sotakorvaukset

Suomen sotakorvaukset olivat sotakorvauksia, joita Suomen piti toisen maailmansodan jälkeen maksaa Neuvostoliitolle. Joulukuussa 1944 vahvistetun välirauhansopimuksen mukaisesti Suomen oli maksettava Neuvostoliitolle kuuden vuoden aikana sotakorvauksia 300 miljoonan kultadollarin (ns. sotakorvausdollari) arvosta. Sotakorvaussopimuksen allekirjoittivat valtioneuvoston juhlahuoneistossa Smolnassa Helsingissä valvontakomission puheenjohtaja Andrei Ždanov ja pääministeri J. K. Paasikivi. Maksuaika pidennettiin vuoden 1945 lopussa kahdeksaan vuoteen ja kesällä 1948 korvausten nimellisarvo alennettiin 226,5 miljoonaan kultadollariin. Viimeinen sotakorvausjuna ohitti Vainikkalan raja-aseman 18. syyskuuta 1952. Suomi oli ainoa maa maailmassa, joka suoritti sille määrätyt sotakorvaukset. Sotakorvausjärjestelmä perustui tavarantoimituksiin, ei käteismaksuun. Poikkeuksena oli kauppalaivaston alusten luovuttaminen, minkä vaikutus oli kansantalouden pääomavaroja kaventava. 

Sotakorvauksia koskeneet neuvottelut syksyllä 1944 kuuluivat ulkoministeriön vastuulle. Neuvotteluihin osallistui myös valtioneuvoston asettama asiantuntijakomitea, jonka puheenjohtajana oli Suomen Selluloosayhdistyksen toimitusjohtaja, vuorineuvos Walter Gräsbeck ja jäseninä Suomen Puunvienti Oy:n toimitusjohtaja Gunnar Jaatinen, MTK:n hallituksen puheenjohtaja Juho Jännes, Tampellan toimitusjohtaja Arno Solin, ulkoministeriön lähetystöneuvos Johan Nykopp ja Wärtsilä-yhtymän pääjohtaja, vuorineuvos Wilhelm Wahlforss. Vesterinen 2012, s. 26. 

Sotakorvausten arvoa ei laskettu käyvin dollarihinnoin vaan kultadollareina vuoden 1938 arvon pohjalta. Kultadollarin arvon on arvioitu olevan noin 15 % normaalia dollaria korkeampi. Suomen markan arvo aleni 50,8 % vuosien 1938 ja 1944 välillä. Tällöin päädytään sotakorvausten 400 miljoonan dollarin kokoluokkaan Suomen markan arvon pohjalta vuonna 1944. Raskaimmillaan 1945–1949 sotakorvaukset sitoivat 15–16 % valtion menoista, jotka 1945 olivat noin 43 000 miljoonaa vanhaa markkaa ja 1946 noin 52 000 miljoonaa vanhaa markkaa. Vuosina 1950–1952 sotakorvauksia oli vielä 7–5 % valtion menoista.

Vaikka sotakorvaussopimus allekirjoitettiin joulukuussa, sotakorvausvuosi alkoi ja päättyi sen mukaan aina Moskovan välirauhan allekirjoittamisen vuosipäivänä 19. syyskuuta.

 Sotakorvaustuotteita 

Sotakorvausten käytännön sujumisesta vastasi Sotakorvausteollisuuden valtuuskunta eli Soteva.

Ensimmäisenä sotakorvausvuonna jouduttiin luovuttamaan puutavaran sekä metsätalous- ja metalliteollisuuden tuotteiden lisäksi 119 alusta, mikä oli neljäsosa Suomen jo sodan vuoksi puoleen supistuneesta kauppalaivastosta. Toisesta korvausvuodesta lähtien luovutukset olivat uustuotantoa, pääasiassa metalliteollisuuden tuotteita. Tämä vaati metalliteollisuuden olennaista laajentamista, sillä ennen sotia sen osuus tuotannosta oli vain 3,7 %. Teollisuustuotteiden toimittaminen vaati suuria ponnistuksia. Yhdysvalloista ja Ruotsista saatujen raaka-aineiden ja laitteiden sekä lainarahoituksen avulla se kuitenkin onnistui. Sotavuosina Suomen kauppavaihto oli alentunut 57 %. Menojen kattamiseksi oli myös säädettävä uusia veroja. Toimitetut määrät olivat niin suuria, että esimerkiksi 15 telakalla rakennetuista yli 500 laivasta olisi muodostunut yli 30 kilometriä pitkä yhtenäinen laivajonoYLE: Suomen historian myytit: sotakorvaukset, TV-ohjelma, lähetetty 18.11.2010 YLE Teemalla. ja rautatiekuljetuksiin tarvittiin yhteensä 345 000 junavaunua. Sotakorvaustavaran tuotantoa valvoivat neuvostoliittolaiset tarkastajat, jotka huolehtivat tavaran laadusta. 

 Luovutettuja valmiita aluksia 

Valmiita aluksia luovutettiin 104 kappaletta eli neljäsosa Suomen silloisesta kauppalaivastosta.

 Alustyyppi Nimi Vetoiusuus tai Uppouma
d = kuollutpainotonnia
b = bruttorekisteritonnia
t = uppoumatonnia Rakennusvuosi Rakennuspaikka Varustamo tai omistajaKuva Merilastilaiva S/S ANTARES 2 200 d 1933 Göteborg FÅA, Helsinkikehyksetön Merilastilaiva S/S ARA 3 210 d 1923 Grangemouth FÅA, Helsinki Merilastilaiva M/S ASTRID THORDÉN 3 000 d 1937 Turku Thordén, Helsinki Merilastilaiva M/S ATLANTA 7 300 d 1939 Turku Rederi Ab Atlanta, Helsinki Merilastilaiva M/S BORE X 7 880 d 1939 Göteborg Bore, Turku Merilastilaiva S/S CAPELLA 2 098 d 1945 Helsinki FÅA, Helsinki Merilastilaiva S/S DIONE 3 225 d 1920 Göteborg FÅA, Helsinkikehyksetön Merilastilaiva S/S FINLANDIA 1 440 d 1920 Helsinki FÅA, Helsinkikehyksetön Merilastilaiva S/S HESPERUS 2 648 d 1922 Rotterdam FÅA, Helsinki Merilastilaiva S/S INGRID THORDÉN 3 300 d 1920 Göteborg Thordén, Helsinki Merilastilaiva S/S KARL-ERIK 3 100 d 1923 Trondheim Nordström, Loviisa Merilastilaiva S/S KOLLAA 2 380 d 1941 Langesund FÅA, Helsinkikehyksetön Merilastilaiva S/S KRONOBORG 12 128 d 1920 Belfast Zachariassen, Uusikaupunkikehyksetön Merilastilaiva S/S LEO 2 100 d 1920 Leith FÅA, Helsinkikehyksetön Merilastilaiva S/S MARITA 2 785 d 1923 Moerdijk Rederi Ab Ergo, Helsinki Merilastilaiva S/S NAGU 5 700 d 1927 Glasgow J. W. Paulin, Turku Merilastilaiva S/S ORION 2 810 d 1935 Helsinki FÅA, Helsinkikehyksetön Merilastilaiva S/S OSTROBOTNIA 1 525 d 1920 Helsinki FÅA, Helsinkikehyksetön Merilastilaiva S/S PALLAS 1 847 d 1921 Rotterdam FÅA, Helsinkikehyksetön Merilastilaiva S/S PATRIA 930 d 1923 Hardinxveld FÅA, Helsinki Merilastilaiva M/S POHJANMAA 3 240 d 1929 Göteborg FÅA, Helsinki Merilastilaiva S/S RAILA 2 100 d 1922 Oskarshamn Meriliike Oy, Helsinki Merilastilaiva S/S REGULUS 2 465 d 1921 Rotterdam FÅA, Helsinkikehyksetön Merilastilaiva S/S RHEA 1 800 d 1921 Rotterdam FÅA, Helsinki Merilastilaiva S/S SALLA 2 450 d 1941 Langesund FÅA, Helsinkikehyksetön Merilastilaiva S/S SUOMEN POIKA 1 580 d 1921 Helsinki FÅA, Helsinkikehyksetön Merilastilaiva S/S SIRIUS 2 600 d 1929 Helsingør FÅA, Helsinkikehyksetön Merilastilaiva S/S TAURUS 2 470 d 1923 Grimstad FÅA, Helsinki Merimatkustajalaiva S/S AALLOTAR 2 900 b 1937 Helsingør FÅA, Helsinkikehyksetön Merimatkustajalaiva S/S BORE II 1 965 b 1938 Turku Bore, Turkukehyksetön Merimatkustajalaiva S/S ILMATAR 2 365 b 1929 Kööpenhamina FÅA, Helsinkikehyksetön Merimatkustajalaiva S/S POLARIS 1 614 b 1912 Stettin FÅA, Helsinkikehyksetön Tankkilaiva mt MARGARETA 650 d 1925 Stettin Nobel-Standard, Helsinki Tankkilaiva tpr VINETO 275 d 1917 Stettin Nobel-Standard, Helsinki Jäänmurtaja S/S JÄÄKARHU 2 622 b 1926 Rotterdam Suomen valtiokehyksetön Jäänmurtaja S/S VOIMA 1 510 b 1915 / 1924 Tallinn / Helsinki Suomen valtiokehyksetön Merihinaaja S/S AURA 126 b 1924 Turku Turun kaupunki Merihinaaja S/S HAAPANIEMI 93 b 1911 Joroinen Suomen valtio Merihinaaja S/S HERCULES 159 b 1884 Motala W. Hacklin, Pori Merihinaaja S/S OULU 1 114 b 1923 Varkaus Oulu Oy, Oulu Merihinaaja S/S TURSO 282 b 1944 Helsinki Helsingin kaupunki Merihinaaja S/S VH-1 111 b 1916 Varkaus Suomen valtio Rannikkohinaaja S/S BJÖRN 53 b 1918 Karlstad Enso-Gutzeit, Kotka Rannikkohinaaja S/S FERRO 78 b 1921 Vaasa Ab Dalsbruk, Dragsfjärd Rannikkohinaaja S/S FÖRBY 84 b 1910 Finby K. Forsström, Finby Rannikkohinaaja S/S JURMO 380 t 1944 Varkaus Suomen valtio Rannikkohinaaja S/S LUPPI 380 t 1944 Varkaus Suomen valtio Rannikkohinaaja S/S MARS II 47 b 1919 Helsinki W. Rosenlew, Pori Rannikkohinaaja S/S MÄSSKÄR 26 b 1914 Kotka Yxpila Stevedoring Rannikkohinaaja S/S NARVI 380 t 1944 Varkaus Suomen valtio Rannikkohinaaja S/S OULU 943 b 1923 Raahe Oulu Oy, Oulu Rannikkohinaaja S/S POHJANMAA 38 b 1915 Turku Rauma-Raahe, Rauma Rannikkohinaaja S/S PORIN KARHU 75 b 1925 Savonlinna Porin kaupunki Rannikkohinaaja S/S RAPP 26 b 1919 Kotka Enso-Gutzeit, Kotka Rannikkohinaaja S/S RISTINIEMI 49 b 1936 Kotka Ristiniemen Oy, Hamina Rannikkohinaaja S/S STEG 47 b 1918 Karlstad Ab J. Bruhn, Kotka Rannikkohinaaja S/S STOCKFORS VII 81 b 1928 Varkaus Ab Stockfors, Pyhtää Rannikkohinaaja S/S SUURSAARI 219 b 1927 Joroinen Suomen valtio Rannikkohinaaja S/S TUPPURA 30 b 1915 Turku Suomen valtio Rannikkohinaaja S/S VH-2 64 b 1928 Kotka Suomen valtio Rannikkohinaaja S/S VOIMA 55 b 1919 Kotka Enso-Gutzeit, Kotka Rannikkolastilaiva S/S AALLOTAR 210 d 1910 Papenburg-Ems Hjelt & Lindgren, Helsinki Rannikkolastilaiva S/S ALKU 500 d 1920 Rauma Rauma-Raahe, Rauma Rannikkolastilaiva S/S ILMARINEN 350 d 1935 Viipuri (Uuras) V. Tuovinen, Muuruvesi Rannikkolastilaiva S/S KALLO 200 d 1917 Leppävirta W. Hacklin, Pori Rannikkolastilaiva S/S LAINETAR 230 d 1904 Helsinki Paraisten Kalkki Rannikkolastilaiva S/S MARTTA 460 d 1913 Göteborg A. Soini, Uusikaupunki Rannikkolastilaiva S/S SOISALO 260 d 1913 Joroinen F. O. Åkerman, Helsinki Rannikkolastilaiva M/S THELMA 390 d 1919 Gävle P. Molander, Pori Rannikkolastilaiva S/S UKKO 250 d 1921 Rääkkylä L. Boxberg, Helsinki Rannikkolastilaiva S/S ULLA 280 d 1944 Vehkalahti H. Liljestrand, Helsinki Rannikkolastilaiva M/S WERNER H 654 d 1941 Pori (Reposaari) W. Hacklin, Pori Rannikkomatkustajalaiva S/S ALICE 45 b 1914 Porvoo Paraisten Kalkki Rannikkomatkustajalaiva S/S ARANDA 592 b 1920 Turku Suomen valtio Rannikkomatkustajalaiva S/S BARÖ 280 b 1915 Varkaus Northern SS Co, Helsinki Rannikkomatkustajalaiva S/S BORGÅ 265 b 1892 Pori Borgå Ångfartygs Ab, Porvoo Rannikkomatkustajalaiva M/S BÖLJAN 47 b 1930 Savonlinna E. Sundin & Co, Vaasa Rannikkomatkustajalaiva S/S DEGERÖ 35 b 1910 Helsinki Ab Öster-Degerö, Helsinki Rannikkomatkustajalaiva S/S EXTRA 21 b 1900 Helsinki Merenkulku-Sjötrafik Rannikkomatkustajalaiva S/S KALLVIK 45 b 1914 Helsinki Paraisten Kalkki Rannikkomatkustajalaiva S/S KORKEASAARI–HÖGHOLMEN 88 b 1914 Motala Merenkulku-Sjötrafik Rannikkomatkustajalaiva S/S MUSTIKKAMAA I 39 b 1925 Porvoo Merenkulku-Sjötrafik Rannikkomatkustajalaiva S/S MUSTIKKAMAA II 41 b 1922 Varkaus Merenkulku-Sjötrafik Rannikkomatkustajalaiva S/S OLYMPIA 79 b 1939 Helsinki Merenkulku-Sjötrafik Rannikkomatkustajalaiva S/S PORTHAN 288 b 1914 Göteborg Ångfartygs Ab Åland, Turku Rannikkomatkustajalaiva S/S PIHLAJASAARI–RÖNNSKÄR 53 b 1929 Porvoo Merenkulku-Sjötrafik Rannikkomatkustajalaiva S/S SAIMA 106 b 1901 Helsinki Merenkulku-Sjötrafik Rannikkomatkustajalaiva S/S SENTA 33 b 1912 Helsinki Oy S/S Senta, Helsinki Rannikkomatkustajalaiva S/S SÄRKKÄ 157 b 1919 Varkaus Suomen valtio Rannikkomatkustajalaiva S/S WILLINGE 35 b 1912 Helsinki Willinge Gård & Trafik Proomu pr CHRISTOFER OLSEN 400 d 1913 Middlesbrough Ab Dalsbruk, Dragsfjärd Proomu pr F.Å.A. N:o 1 350 d 1935 Helsinki FÅA, Helsinki Proomu pr F.Å.A. N:o 2 400 d 1935 Helsinki FÅA, Helsinki Proomu pr K.A.B. N:o 1 360 d 1923 Kotka Kymin Oy, Kotka Proomu pr P. 57 130 d 1938 Pori A. Ahlström, Pori Proomu pr PARGAS 10 750 d 1892 Saksa Paraisten Kalkki Proomu pr PARGAS 20 1 200 d 1900 Tönning Paraisten Kalkki Proomu pr PARGAS 21 1 200 d 1900 Tönning Paraisten Kalkki Proomu pr PARGAS 22 1 200 d 1901 Tönning Paraisten Kalkki Proomu pr PARGAS 23 1 200 d 1900 Tönning Paraisten Kalkki Proomu pr PARGAS 44 300 d 1916 Petrograd Paraisten Kalkki Proomu pr PARGAS 46 425 d 1901 Westerbroek Paraisten Kalkki Proomu pr PARGAS 49 350 d 1912 Stettin Paraisten Kalkki Proomu pr R.W.L. N:o 77 1 100 d 1912 Capelle aan den IJssel Rauma-Raahe, RaumaYhteensä 104 kpl

Neuvostoliitto vaati luovutettavaksi myös FÅA:n omistaman S/S Ariadnen, mutta se vaurioitui karille ajossa Haminan edustalla ollessaan matkalla Leningradiin, eikä Neuvostoliitto enää kelpuuttanut sitä. Ariadnen tilalla luovutettiin S/S Aallotar.

Lisäksi Suomi myi vuonna 1932 rakennetun Panssarilaiva Väinämöisen Neuvostoliitolle 29.5.1947 osana saksalaissaatavia. Kauppahinta oli 265 miljoonaa markkaa.

 Luovutusta varten rakennettuja aluksia 
 Alustyyppi Vetoiusuus tai Uppouma
d = kuollutpainotonnia
b = bruttorekisteritonnia
t = uppoumatonnia Hevosvoimaa KappalemääräAluskohtainen hyvitys $ 
(1938 mukaan) Höyrylastilaivat 2 000 d 1 100 2 Höyrylastilaivat 3 200 d 1 000 9 Moottorilastilaivat 3 000 d 1 000 3 Höyryhinaajat 530 b 800 30 Höyryhinaajat 304 b 600 20 Höyryhinaajat 335 b 500 9 Höyryhinaajat 280 b 500 3 Höyryhinaajat 260 b 400 6 Höyryhinaajat 240 b 400 14 Höyryhinaajat 70 b 180 50 Varppausmoottoriveneet 6,5 t 25 3 Teräksiset höyrytroolarit 670 b 800 10 Puiset moottoritroolarit 100 b 200 67 Kuunarit 300 b 225 9115 000 Komposiittiproomut 1 000 d  166 Teräksiset proomut 1 000 d  37 Teräksiset proomut 3 060 d  30 Teräksiset proomut 2 000 d  25 Yhteensä 57566 200 000

pienoiskuva|498x498px|Sotakorvaukseksi rakennettu Kuunari Vega
Sotakorvausaluksia rakensi seuraavat telakat ja konepajat:
 Telakka / konepaja Kaupunki A. Ahlström Oy Varkaus Aug. Eklöf Ab Porvoo Wärtsilä-yhtymä Oy Crichton-Vulcan Turku Wärtsilä-yhtymä Oy Hietalahden telakka Helsinki F.W. Hollming Oy Rauma Kemin Konepaja Oy Kemi Oy Laivateollisuus Ab Turku Lypsyniemen Konepaja Oy Savonlinna Rauma-Raahe Oy Rauma Reposaaren Konepaja Oy Pori Ruona Oy Raahe Oy Teljän Tehtaat Pori Uudenkaupungin Telakka ja Konepaja Oy Uusikaupunki Valkon Laiva Oy Pernaja Valtion Metallitehtaat Helsinki Valtion Metallitehtaat, Pansio Turku A. Virolaisen Konepaja Hamina

Lähde:

 Suomen sotakorvauksina luovuttamia aluksia nimi bruttorekisteritonnit kuolleet painotonnit hyvitys $ (1938 mukaan)  suomalainen varustamo neuvostoliittolainen nimi alustyyppi suomalainen telakka Aallotar*  > 2 000  500 000  Suomen Höyrylaivaosakeyhtiö  Beloostrov, Valkeasaari  matkustaja-alus Aallotar  < 500   25 000 Alku  < 500   27 000 Antares  > 1 000  2 200  125 000  Suomen Höyrylaivaosakeyhtiö   Ara  > 1 000  137 000  Aranda*  > 500  189 000 Aura**  < 500   132 000 Bore II*  > 1 000  400 000  Barö*  < 500   55 000  Northern SS     Ahlstrom; A. Ahlströmin Varkauden konepaja  Björn**  < 500   39 000 Capella  > 1 000  155 000  Dione  > 1 000  126 000  Ferro**  < 500   100 000 Finlandia  > 1 000  54 500  Förby**  < 500   45 000 Haapaniemi**  < 500   77 000  merenkulkuhallitus    merihinaaja  Ahlstrom; A. Ahlströmin Varkauden konepaja  Herkules**  < 500   89 000  Hesperus  > 2 000  107 000 Ilmatar*  > 2 000  350 000 Ingrid Thordén  > 1 000  130 000 Jurmo**  < 500   300 000 Karl Erik  > 1 000  135 000  Kollaa  > 1 000  177 000  Korkeasaari*  < 500   51 500 Kronoborg  > 6 000  440 000 Leo  > 1 000  80 000  Luppi**  < 500   300 000 Marita  > 1 000  121 000 Mars II**  < 500   47 200 Mustikkamaa I*  < 500   34 500 Mustikkamaa II**  < 500   28 500 Mässkär**  < 500   47 500 Nagu  > 3 000  284 000    merilastilaiva Narvi**  < 500   300 000 Olympia*  < 500   85 500  Orion  > 2 000  170 000  Ostrobotnia  > 1 000  68 000  Oulu 1**  < 500   113 000 Oulu 9**  < 500   39 100 Pallas  > 1 000  72 000 Patria  > 500   44 000 Pihlajasaari*  < 500   40 000 Pohjanmaa**  < 500   50 000 Polaris*  > 1 000  190 000 Porin Karhu**  < 500   104 000  Porin kaupunki    satamajäänsärkijä, 1925, Savonlinna Porthan*  < 500   114 000 Raila  > 1 000  88 000  Rapp**  < 500   24 000 Regulus  > 1 000  99 000  Rhea  > 1 000  72 000 Ristiniemi**  < 500   61 000 Salla  > 1 000  168 000  Sirius  > 2 000  131 500 Suomen Poika  > 1 000   60 000  Suursaari**  < 500   210 000  merenkulkuhallitus    rannikkohinaaja  Ahlstrom; A. Ahlströmin Varkauden konepaja  Steg**  < 500   30 000 Stockfors VII**  < 500   92 000 Särkkä*  < 500   56 200 Taurus  > 1 000  107 000  Tuppura**  < 500   26 500 Turso**  < 500   300 000 Ulla  < 500   22 000 VH-1**  < 500   90 000 VH-2**  < 500   73 500 Voima**  < 500   34 600   Malygin  jäänmurtaja Lähde:Jaakko Auer, Vapautemme hinta, näyttelytila, Tuulonen

Esimerkkeinä sotakorvaustuotteista ovat 535 erilaista alusta, 52 500 sähkömoottoria, 1 140 muuntaja-asemaa ja 30 täydellistä tehdaslaitosta voima-asemineen. Sotakorvauksen piiriin kuuluneita aluksia olivat muun muassa S/S Turso, Kuunari Vega ja täysin antimagneettisista raaka-aineista rakennettu ns. ”kultakuunari” Zarja, jonka kaikki metalliosat olivat Outokummun piipronssia. Näin siksi, että alukselta käsin pystyisi suorittamaan herkimmätkin magneettiset mittaukset.Harki 1971, s. 156, 169–172 Zarjan rakennustyössä vaativin tehtävä oli piipronssisten vesi- ja polttoainesäiliöiden valmistus; säiliöt olivat aluksen ahtaiden tilojen vuoksi hyvin monimuotoisia, ja lopulta vain helsinkiläinen Työkalu- ja hammaspyörätehdas Oy suostui edes yrittämään. Niittaus ei pitänyt nesteitä, niittausten Tinaus|tinaaminen ei auttanut, ja hitsaaminen oli lähes mahdotonta siten, ettei saumasta tullut magneettinen. Työ kuitenkin onnistui; Väinö Auerin mukaan pari viimeistä säiliötä oli suomalaisten normien mukaan lähes kelvottomia, mutta ne hyväksyttiin kuitenkin. Auer 1956

Yhtenä sotakorvaustoimitusten tavaraeränä olivat pystytysvalmiit puutalopaketit. Josef Stalin lahjoitti taloja edelleen Puolaan. Niitä oli vuonna 2013 vielä jäljellä Varsovassa noin kolmekymmentä.

Sotakorvaustuotteille valittiin toimittajat Sotevan järjestämässä kokouksessa.Holmström 1986, s. 39 Esimerkiksi Porin Konepaja toimitti erityisesti höyrykäyttöisiä sähkögeneraattoreita varusteineen, siis pieniä voimalaitoksia. Niiden voimanlähteitä kutsuttiin teollisuuslokomobiileiksi. Lars Holmström (1986) selostaa näiden sotakorvaustuotteiden kehittämistä ja toimitusprosessia teoksessaan Maksoimme velkaa: sotakorvauspäiviä ja vähän öitäkin.  

Huomattavan erän sotakorvauksista muodosti rautatiekalusto, esimerkiksi yhteensä 728 kapearaiteista veturia, joista suurin osa oli höyryvetureita; merkittävin yksittäinen eli 525 yksilöä käsittänyt tyyppi oli PT-4, joka muodostaakin maailman suurimman yhtenäisen sarjan kapearaiteisia höyryvetureita.
 Arvioita sotakorvausten vaikutuksista 

Sodan ja sotakorvausten vaikutuksesta yksityinen kulutus laski lähes neljänneksen, investointien volyymi romahti puoleen ja vienti oli vuonna 1945 vajaa viidennes sotaa edeltäneestä. Sotakorvausten hyötypuolelle on usein laskettu metalliteollisuuden pakollinen kehittäminen siten, että jo vuonna 1949 Suomella oli Pohjoismaiden uudenaikaisimmat telakat sekä konepaja- ja valimoteollisuus. Yrityksistä muun muassa Valmet on syntynyt valmistettaessa sotakorvauksina luovutettavia tavaroita.

Toisaalta on esitetty arvioita, että jos nämä varat ja resurssit olisivat olleet käytettävissä vientitoiminnan ja teollisuuden kehittämiseen, Suomi olisi menestynyt erinomaisesti ja varmasti paremmin kuin maksamalla sotakorvauksia. Sodan jälkeen myös Euroopassa varastot olivat tyhjät ja kysyntää tuotteille olisi varmasti ollut myös lännessä. Erityisesti Iso-Britannia olisi kaivannut pikaisia puutavaratoimituksia. Toisaalta suomalaisen teollisuuden tuotantosuunnat ja kapasiteetti olivat suuntautuneet toisin, joten ei ole mitään näyttöä, että länteen suuntautunut tuotanto olisi syntynyt. Juuri tämän sotakorvausten tuoman pakon kehittää ja laajentaa metalliteollisuutta on katsottu olleen hyödyksi Suomen talouselämälle. Toisaalta sotakorvausten merkitystä ”Suomen metalliteollisuuden luojana” on liioiteltu, sillä metalliteollisuus oli kehittynyt merkittävästi jo sodan aikana. Taloushistorioitsija Riitta Hjerppe on korostanut, että metalliteollisuuspainotteisista sotakorvauksista suoriuduttiin, koska metalliteollisuudella oli Suomessa pitkä historia ja se oli kehittynyt voimakkaasti jo 1930-luvulla sekä sodan aikana. Valtiojohdon on katsottu korostaneen sotakorvausten positiivisia vaikutuksia myös poliittisista syistä.Vesterinen 2012, s. 161 Oli myös erittäin tärkeää, että sotakorvausten maksulle saatiin kansan tuki. Samalla on jätetty taka-alalle esimerkiksi se, että tavaroiden vastikkeeton vienti Neuvostoliittoon söi jälleenrakennukseen kipeästi kaivattuja varoja ja hidasti elintason nousua. Myös kauppasuhteet itään olisivat monien tuotteiden kohdalla syntyneet ilman sotakorvauksiakin, sillä niille olisi joka tapauksessa ollut kysyntää Neuvostoliitossa.

 Sotakorvausten päättyminen 
pienoiskuva|Sotakorvausten päättäjäisjuhla Helsingin messuhallissa. Keskellä presidentti J. K. Paasikivi, hänestä vasemmalle eduskunnan puhemies K.-A. Fagerholm ja pääministeri Urho Kekkonen.

Sotakorvausten päättymisen kunniaksi pidettiin Helsingin messuhallissa 23. syyskuuta 1952 juhla, jossa puhuivat pääministeri Urho Kekkonen, kauppa- ja teollisuusministeri Penna Tervo, Sotevan johtaja Svante Sundman ja Neuvostoliiton kauppaministeri Pavel Kumykin.  Sotakorvausten päätyttyä niiden käytännön sujumisesta vastannut Soteva ajettiin vähitellen  alas ja sen toiminta päättyi virallisesti vuoden 1953 lopussa. Sotevan selvittelyelin lakkautettiin seuraavana vuonna. Otavan iso tietosanakirja, osa 8, palsta 8. Helsinki: Otava, 1964.

Messuhallin juhlassa sattui välikohtaus, jolla oli kauaskantoiset seuraukset Suomen sisäpolitiikassa. Kauppa- ja teollisuusministeri Penna Tervo lähetettiin kotiin lepäämään neuvostoliittolaisten vieraiden kunniaksi aikaisemmin päivällä järjestettyjen juhlapäivällisten jälkeen, ja hänen puheensa ilmoitettiin peruuntuneeksi. Tervo saapui kuitenkin pitämään puheensa, mutta tilaisuudessa mukana olleille ja sitä radion välityksellä seuranneille ei jäänyt epäselväksi, ettei ministeri ollut parhaassa kunnossaan. Sosialidemokraattien eduskuntaryhmä antoi Tervolle ankarat nuhteet, ja puoluesihteeri Väinö Leskisen vaatimuksesta Tervo pyysi eroa ministerin tehtävästä. Presidentti J. K. Paasikivi ei kuitenkaan myöntänyt Tervolle eroa; Arvo Tuomisen mukaan presidentti oli vain tokaissut Tervolle: ”Sinä pysyt ministerinä ja sillä siisti!” Jupakan seurauksena Leskisen ja Tervon vuosikausien monet myrskyt kestänyt ystävyys katkesi lopullisesti. Tervon yhteistyö Urho Kekkosen kanssa tiivistyi sitä mukaa kuin se joutui vaikeuksiin Väinö Leskisen kanssa, mistä seurasi hajaannus sosialidemokraattisessa puolueessa, Työväen Urheiluliitossa ja ammattiyhdistysliikkeessä.Zetterberg (toim.), 1987, s. 826–827.

 Lähteet 



ProKarelia , Karjalan palautus -kirja


 Wahlqvist, Sirpa. ”Sydämellä rakennetut seililaivat – Sotakorvauskuunareiden rakentaminen ja rakentajat F.W. Hollming Oy:n telakalla Raumalla 1945–1952”. Turun yliopisto, 2011. 

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

 Kuunari Vega 
 Pateniemi toimitti sotakorvauksena Neuvostoliittoon 522 puutaloa  (Oulu: Pateniemiseura ry)
 Sotakorvaukset nostivat Suomen telakkateollisuuden kukoistukseen: Uudessakaupungissa rakennettiin 33 alusta  (Sirpa Wahlqvist: Sotakorvauskuunarit ja muita sotakorvausaluksia, Uusikaupunki: Uudenkaupungin merihistoriallinen yhdistys ry)
 Ylen Elävä arkisto: Suomen sotakorvaukset
 Ylen Elävä arkisto: Suomen sotakorvauksilla rakennettiin Neuvostoliiton tulevaisuutta