Bruce Dickinson

Paul Bruce Dickinson (s. 7. elokuuta 1958 Worksop, Nottinghamshire, Englanti) on brittiläinen muusikko ja lauluntekijä, lentäjä, miekkailija, kirjailija sekä radio- ja televisioisäntä, joka tunnetaan parhaiten urastaan heavy metal -yhtye Iron Maidenin pitkäaikaisena laulajana.

Dickinsonin aloitti musiikillisen uransa 1970-luvulla esiintyen paikallisissa pubeissa eri yhtyeiden riveissä. Vuonna 1979 hänestä tuli Samson-yhtyeen laulaja. Hän erosi Samsonista vuonna 1981 saatuaan kutsun liittyä Iron Maidenin laulajaksi, ja hän debytoi yhtyeen laulajana vuonna 1982 studioalbumilla The Number of the Beast. Dickinsonin ensimmäisen aikakauden aikana Iron Maiden julkaisi monia heavy metalin merkittävimpiin albumeihin luettavia tuotoksia, ja Dickinsonista tuli yksi kaikkien aikojen arvostetuimmista keulahahmoista ja heavy metal -laulajista. Hän erosi yhtyeestä vuonna 1993 panostaakseen uraansa sooloartistina, ja julkaisi neljä sooloalbumia ennen paluutaan Iron Maideniin vuonna 1999.

Queen Maryn yliopisto on myöntänyt Dickinsonille musiikin kunniatohtorin arvonimen hänen musiikkialan mittavan työnsä johdosta vuonna 2011. Helsingin yliopisto nimitti Dickinsonin filosofian tiedekunnan kunniatohtoriksi toukokuussa 2019 ja hänet promovoitiin 13. marraskuuta 2019 Helsingissä. 

 Lapsuus ja nuoruus 
Paul Bruce Dickinson syntyi Nottinghamshiren Worksopin pieneen kylään 7. elokuuta vuonna 1958.  Hänen äitinsä Sophia oli osa-aikainen työntekijä kenkäkaupassa, ja hänen isänsä Bruce työskenteli armeijan mekaanikkona. Koska hänen vanhempansa olivat teini-iässä Brucen syntymän aikoihin, päättivät he avioitua pian syntymän jälkeen. Lapsena Bruce joutui kuitenkin muuttamaan vanhempiensa luota isovanhempiensa luokse asumaan, koska hänen vanhempansa eivät enää pystyneet huolehtimaan hänestä. Hänen isoäitinsä vietti päivät kotona, ja hänen isoisänsä työskenteli paikallisella kivihiilikaivoksella. Myöhemmin Bruce on kirjoittanut nuoruudestaan kappaleen ”Born in ’58” ensimmäiselle sooloartistina levyttämälleen studioalbumille Tattooed Millionaire, joka on julkaistu vuonna 1990. 

Bruce aloitti koulunkäynnin kotiseudullaan normaalisti, mutta hänen vanhempansa muuttivat Sheffieldiin, jonne myös hän päätyi kuusivuotiaana.  Sheffieldissä hän joutui koulukiusatuksi uudessa ympäristössään , ja hänen vanhempansa päättivät viedä Brucen uuteen, pienempään kouluun. Hän opiskeli 13-vuotiaasta täysi-ikäiseksi Northamptonshiressa Oundlen sisäoppilaitoksessa, jossa hän joutui jälleen muiden oppilaiden ja myös opettajien kiusaamaksi. Brucen nuorempi sisko Helena Dickinson syntyi vuonna 1963 , mutta aluksi he eivät tulleet keskenään toimeen, sillä perheenlisäystä oli Helenan – toisin kuin Brucen – kohdalla harkittu jo pitemmän aikaa mikä aiheutti Brucessa kateutta ja surua. 

Dickinson koki ensikosketuksensa musiikkiin kuullessaan Chubby Checkerin ”The Twist” -kappaleen isovanhempiensa luona asuessaan.  Hänen isoisänsä osti Brucelle The Beatlesin ”She Loves You” -singlen, joka oli ponnahduslauta Brucen musiikki-innostukselle. Hän yritti myös opetella kitaransoittoa isänsä akustisella kitaralla, mutta innostus lopahti soiton tuntuessa turhan monimutkaiselta, minkä lisäksi soittaminen aiheutti sormeen vesirakkoja.

 Ura laulajana 
Dickinsonin laulajan ura alkoi yhtyeissä Styx (1976, ei samanniminen amerikkalaisyhtye), Speed (1977–1978) ja Shots (1979). Toden teolla ura lähti käyntiin yhtyeessä nimeltä Samson, jonka riveissä hän oli kahden albumin ajan ennen liittymistään Iron Maideniin syksyllä 1981. Samsonissa Dickinson esiintyi vielä taiteilijanimellä Bruce Bruce.

pienoiskuva|vasen|Bruce Dickinson vuonna 2009

Ensiesiintyminen Iron Maidenin riveissä tapahtui The Number of the Beast -levyllä. Liittyessään Iron Maideniin hän korvasi Paul Di’Annon yhtyeen laulajana. 

Vuonna 1989 Dickinsonia pyydettiin säveltämään ja levyttämään kappale kauhuelokuvaan Painajainen Elm Streetillä 5 – Painajaisten lapsi. Hän kirjoitti elokuvaa varten kappaleen ”Bring Your Daughter... to the Slaughter” kertomansa mukaan ”noin kolmessa minuutissa”, jonka jälkeen hän otti yhteyttä aiemmin Ian Gillanin yhtyeen kitaristina vaikuttaneeseen Janick Gersiin. Dickinson, Gers, basisti Andy Carr ja rumpali Fabio del Rio levyttivät kappaleen nopeasti sen kirjoittamisen jälkeen tuottaja Chris Tsangaridesin kanssa. Vaikka tarkoituksena oli alun perin ollut vain yhden kappaleen levyttäminen, Dickinson päätyi levyttämään Iron Maidenin tauon aikana kokonaisen albumin. Hänen soolouransa ensimmäisellä studioalbumilla Tattooed Millionaire vaikutti kappaleen ”Bring Your Daughter... to the Slaughter” levyttänyt kokoonpano tuottajanaan Chris Tsangarides, ja albumi julkaistiin 8. toukokuuta 1990. Dickinson kirjoitti lähes kaiken albumin kappalemateriaalin Janick Gersin kanssa, ja albumin julkaisemisen jälkeen hän teki ensimmäisen kiertueensa sooloartistina.

Vuonna 1990 Dickinson osallistui Spitakin maanjäristyksen uhreja tukeneeseen hyväntekeväisyyskampanjaan, jossa brittiläiset muusikot nostivat rahaa järistyksen uhreille levyttämällä ja julkaisemalla oman versionsa Deep Purplen kappaleesta ”Smoke on the Water”. Hän myös levytti Skin -yhtyeen ja näyttelijä Rowan Atkinsonin kanssa alun perin Alice Cooper -yhtyeen julkaiseman kappaleen ”Elected” hyväntekeväisyystapahtuma Comic Reliefin tueksi. Kappale julkaistiin myöhemmin markkinoimaan Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden 1992 parlamenttivaaleja, ja se nousi Britannian singlelistan yhdeksänneksi vuonna 1992.

Dickinsonin sooloalbumin sävellyskumppani ja kitaristi Janick Gers liittyi Iron Maidenin kitaristiksi vuonna 1990, kun Adrian Smith erosi yhtyeestä albumin No Prayer for the Dying esivalmisteluvaiheessa. Smith oli tyytymätön suunnasta, johon yhtye oli musiikillisesti menossa. Basisti Steve Harris oli pitänyt Dickinsonin aiemmin levyttämästä ”Bring Your Daughter... to the Slaughter” -kappaleesta, ja myös Iron Maiden päätyi levyttämään kappaleen No Prayer for the Dyingille. Kappale julkaistiin myös singlenä, ja se nousi Britannian singlelistan kärkipaikalle. Albumilistan toiseksi noussut No Prayer for the Dying sai kuitenkin ristiriitaisen vastaanoton, eikä sitä pidetty yhtyeen uran aiempien julkaisujen veroisena klassikkoalbumina. Myös yhtyeen seuraava studioalbumi, vuoden 1992 Fear of the Dark, sai kriitikoiden ja yleisön keskuudessa sekä positiivisia että negatiivisia arvioita, mutta nousi tästä huolimatta albumilistan kärkipaikalle.

Fear of the Dark Tour -kiertueen päätyttyä Dickinson halusi keskittää aikansa omaan soolouraansa ja päätti erota Iron Maidenista. Yhtye oli jo kuitenkin vahvistanut esiintyvänsä vuoden 1993 maaliskuusta elokuuhun kestävällä A Real Live Tour -kiertueella, joten Dickinson joutui vastoin tahtoaan pysymään yhtyeen laulajana vielä yhden kiertueen ajan. Hänen ja basisti Steve Harrisin henkilökohtainen ystävyyssuhde oli tulehtunut, ja yhtyeen välinen tunnelma oli läpi kiertueen hyvin jännittynyt. Kiertueen päätteeksi Iron Maiden taltioi Dickinsonin ja yhtyeen viimeiseksi jääneen esiintymisen BBC:n Pinewood Studiosin tiloissa konserttivideoksi Raising Hell.

Siirryttyään soolouralle Dickinson aloitti yhteistyön tuottaja Keith Olsenin kanssa levyttääkseen seuraavan sooloalbuminsa Balls to Picasso, olematta kuitenkaan tyytyväinen syntyneeseen materiaaliin. Aloitettuaan yhteistyönsä Tribe of Gypsies -yhtyeen kitaristi Roy Z:n kanssa Dickinson aloitti parantelemaan Balls to Picasson virheellisyyksiä, ja hän päätyi lopulta äänittämään koko albumin uudelleen Tribe of Gypsiesin säestämänä lukuun ottamatta kappaletta ”Tears of the Dragon”. Uusi, ensimmäistä sooloalbumia kypsempi Balls to Picasso julkaistiin 6. kesäkuuta 1994, jonka jälkeen Tribe of Gypsies aloitti oman kiertueensa. Dickinson alkoi tällä välin työstämään kitaristi Alex Dicksonin kanssa kolmatta albumiaan Skunkworks, josta oli määrä tulla myös Dickinsonin uuden yhtyeen nimi. Albumin on lyhyine kappaleineen usein nähty olevan enemmän grungea kuin metallimusiikkia. Skunkworks hajosi pian musiikillisiin erimielisyyksiin ja Dickinson alkoi lyhyen hiljaisen jakson jälkeen taas työskennellä Roy Z:n kanssa uuden albumin parissa. Accident of Birth -levyllä (1997) ja sitä seuranneella kiertueella soitti myös Adrian Smith. Seuraavan levyn The Chemical Wedding (1998) innoittajana toimivat William Blaken työt. Kahden viimeisimmän soololevyn saavutettua arvostelu-, joskaan ei niinkään kaupallista menestystä, Dickinson palasi Iron Maidenin riveihin alkuvuodesta 1999. Hän kuitenkin julkaisi 2005 kitaristi Roy Z’n tuella uuden sooloalbumin Tyranny of Souls, jota musiikkilehti Kerrang on ylistänyt.

Muut toimet
Dickinson on harrastanut 1980-luvulta lähtien aktiivisesti miekkailua ollen parhaimmillaan seitsemäs Ison-Britannian ranking-listalla. 

Dickinson oli 1990-luvulla epävarma soolouransa menestyksestä ja harkitsi vakavasti siirtymistä lentämään lentokoneita. Hän lähetti hakupapereita lentoyhtiöihin kertomatta laulajanurastaan. Lopulta British World-yhtiö koulutti hänet Boeing 757-koneen lentäjäksi. Hän lentää Iron Maidenin kuljetuskalustona toimivaa Boeing 747 -lentokonetta. Liikennelentäjänä Dickinson lensi Iceland Expressin lentoja Reykjavíkiin sekä Astraeus-lentoyhtiöllä Boeing 737:llä.

Kuten yhtyetoverinsa Steve Harris, Dickinsonkin on kiinnostunut kirjallisuudesta ja historiasta, jota hän on opiskellut yliopistossa; Dickinson on kirjoittanut kaksi kirjaa. Hän juonsi vuoteen 2010 asti myös omaa heavy/rock-painotteista radio-ohjelmaa perjantaisin.http://www.bbc.co.uk/programmes/b0072kzb

Dickinson on myös osallistunut  Julian Doylen kanssa kauhuelokuvan Chemical Wedding käsikirjoittamiseen, elokuvassa herätetään Aleister Crowley henkiin uudelleen. Käsikirjoitus on muokattu myös kirjaksi.

Joulukuussa 2014 Dickinsonilla todettiin aikaisessa vaiheessa oleva kielisyöpä, joka saatiin parannettua seitsemän viikon hoitovaiheella vuoden 2015 alussa.

 Ed Force One 

Diskografia

Iron Maiden
 The Number of the Beast (1982)
 Piece of Mind (1983)
 Powerslave (1984)
 Live After Death (1985, live)
 Somewhere in Time (1986)
 Seventh Son of a Seventh Son (1988)
 Maiden England (1988, live)
 The First Ten Years (1990, kymmenen kappaletta tuplasinglejä)
 No Prayer for the Dying (1990)
 Fear of the Dark (1992)
 A Real Live One (1993, live)
 A Real Dead One (1993, live)
 Live at Donington (1993, live)
 Best of the Beast (1996, live-kokoelma)
 A Real Live Dead One (1998)
 Ed Hunter (1999, livekokoelma ja pc-peli)
 Brave New World (2000)
 Rock in Rio (2002, live)
 Edward the Great (2002, 2005 (uudelleenjulkaisu), kokoelma)
 Best of the 'B' Sides (2002, kokoelma)
 BBC Archives (2002, kokoelma)
 Beast Over Hammersmith (2002, live-kokoelma)
 Eddie’s Archive (2002, kolmen aiemman kokoelmalevyn box-set)
 Dance of Death (2003)
 The Essential Iron Maiden (2005, julkaistiin ainoastaan U.S.A.:ssa)
 Death on the Road (2005, live)
 A Matter of Life and Death (2006)
 Somewhere Back in Time (2008, live-kokoelma)
 The Final Frontier (2010)
 From Fear to Eternity (2011)
 The Book of Souls (2015)
 Senjutsu (2021)

Soololevyt
 Tattooed Millionaire (1990)
 Balls to Picasso (1994)
 Skunkworks (1996)
 Accident of Birth (1997)
 The Chemical Wedding (1998)
 Tyranny of Souls (2005)
 The Mandrake Project (2024)
 More Balls To Picasso (2025)

Kokoelmat & livealbumit
 Alive in Studio A (1995)
 Scream for me Brazil (1999)
 The Best of Bruce Dickinson (2001)

VHS/DVD
 Dive! Dive! Live! (1991)
 Skunkworks Live Video (1997)
 Anthology (2006)

TV
 Flying Heavy Metal

Kirjat

The Adventures of Lord Iffy Boatrace Pan Books 1990 
The Missionary Position Sidgwick & Jackson 1992 
What Does This Button Do? 2017 HarperCollins Publishers 

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Bruce Dickinson - virallinen kotisivu

Luokka:Iron Maidenin jäsenet
Luokka:Englantilaiset metallimusiikin laulajat
Luokka:Englantilaiset metallimusiikin kitaristit
Luokka:Brittiläiset lentäjät
Luokka:Brittiläiset miekkailijat
Luokka:Vuonna 1958 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:1990-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit