Jiang Qing

Jiang Qing (; 14. maaliskuuta 1914 Zhucheng, Kiinan tasavalta – 14. toukokuuta 1991 Kiinan kansantasavalta) oli Mao Zedongin neljäs vaimo ja Kiinan kansantasavallan poliittinen johtaja, joka parhaiten tunnetaan Neljän koplan muodostamisesta.

 Suku 
Jiang Qing syntyi vuonna 1914 Zhuchengissä Shandongin provinssissa. Hänen nimensä lapsena oli Lǐ Shūméng (). Hänen isänsä oli varaton kauppias ja vaunuseppä, ja äiti oli prostituoitu. Vanhempien erottua Jiang muutti äitinsä ja isosisarensa kanssa Jinaniin isoisänsä luokse.Windgassen 2006, s. 110.

 Näyttelijänura 
Kansakoulun jälkeen Jiang liittyi joksikin aikaa kiertävään teatteriseurueeseen. 16-vuotiaana hän muutti Taianiin teatterikouluun, johon hän pääsi vapaaoppilaaksi aloitettuaan suhteen koulun johtajan kanssa. Vuoden kuluttua Jiang seurasi miestä Tsingtaoon, missä hän opiskeli teatteriakatemiassa ja työskenteli yliopiston kirjastossa. Tsingtaosta hän muutti Shanghaihin uuden miesystävänsä kanssa. Hän tutustui miehen kautta paikallisiin kommunisteihin, vaikka ei itse ollutkaan silloin politiikasta kiinnostunut.Windgassen 2006, s. 110–113.

Jiang aloitti Shanghaissa suhteen kuuluisan elokuva-arvostelijan Tang Nan kanssa, ja he menivät vuotta myöhemmin naimisiin. Miehen kautta Jiang sai pääroolin Ibsenin näytelmässä Nora. Samalla Jiang alkoi käyttää taiteilijanimeä Sininen Omena (). Hän pyrki luomaan elokuvauraa, mutta joutui tyytymään sivuosiin. Hän erosi miehestään ja aloitti suhteen erään elokuvamogulin kanssa. Mies ei kuitenkaan ryhtynytkään edistämään rakastajattarensa uraa, vaan jätti naisen pian.Windgassen 2006, s. 113.

Kiinan ja Japanin sodan puhjettua vuonna 1937 Jiang lensi teatteriryhmän mukana Nanjingiin. Sieltä hän pakeni japanilaisten miehitystä ja verilöylyä ensin Hankouhun ja sieltä Chongqingiin. Hän seurasi maata hallinnutta Guomindangin puoluetta tuhansia kilometrejä, sillä se oli aikeissa tehdä elokuvia. Jiang esiintyi useissa hallituksen teettämissä propagandaelokuvissa, joissa katsojia kehotettiin taistelemaan lujina japanilaisia ja kommunisteja vastaan.Windgassen 2006, s. 113–114.

 Avioliitto Maon kanssa 
Jiang muutti tuntemattomasta syystä vuoden 1938 lopulla idässä sijainneeseen Yan’aniin, jossa kommunistipartisaanit pitivät majaansa. Jiang liittyi kommunistiseen puolueeseen ja aloitti työt Yan’anin taideakatemian teatteritaiteen laitoksella. Kommunistipuolueen johto ei luottanut Jiangiin, jolla oli huhujen mukaan ollut useita miesseikkailuja. Hän hakeutui puheisiin puolueen puheenjohtajan Mao Zedongin kanssa, ja he tutustuivat toisiinsa. Maon vaimo oli tuolloin sairaalahoidossa Neuvostoliitossa, ja Mao aloitti rakkaussuhteen Jiangin kanssa. Samalla hän antoi Jiangille nimen Jiang Qing, ’vihreä joki’. Jiang alkoi odottaa Maolle lasta, ja keskuskomitea myöntyi antamaan Maolle avioeron ja luvan uuteen avioliittoon. Jiangia kiellettiin kuitenkin kutsumasta itseään ”rouva Maoksi”, osallistumasta politiikkaan tai tuomaan itseään esille millään tavalla. Avioliitto solmittiin vuonna 1939.Windgassen 2006, s. 114–118.

Jiang synnytti Maolle vuoden sisällä kaksi tytärtä. Hän lopetti näyttelijänuransa ja alkoi tavoitella vaikutusvaltaa poliittisen uran kautta. Hänestä tuli Maon sihteeri, joka oli läsnä kaikissa Maon asunnossa käydyissä poliittisissa neuvotteluissa. Pian Mao alkoi käyttää vaimoaan epävirallisena neuvonantajanaan kaikissa päätöksissään.Windgassen 2006, s. 118–119.

Maosta tuli Kiinan johtaja vuonna 1949, ja perhe muutti Kiellettyyn kaupunkiin kuuluneeseen Zhongnanhaihin Pekingiin. Jiang nimitettiin aluksi kommunistisen puolueen propagandaosaston keskuselokuvaviraston johtajaksi. Vuoden kuluttua hänestä tuli kulttuuriministeriön elokuvaviraston jäsen, ja hän toimi elokuvataiteen ohjailuosastolla vuoteen 1954 saakka.Windgassen 2006, s. 120.

Suuren harppauksen jäljiltä Mao koki olonsa poliittisesti nöyryytetyksi. Jiangilla oli vastaavia tuntemuksia kommunistipuolueen johdon nihkeän suhtautumisen myötä. Tämä lähensi pariskunnan välejä ja nämä alkoivat suunnittelemaan kulttuurivallankumousta.

 Poliittinen ura 
Jiang alkoi osallistua politiikkaan vuodesta 1959 alkaen, kun Mao oli menettänyt asemansa valtionpäämiehenä, vaikka pysyikin puolueen johdossa. Jiang uudisti miehensä käskystä Pekingin oopperan klassisen muodon ja toi siihen vallankumouksellista sanomaa. Jiang nimettiin vuonna 1966 perustetun kulttuurivallankumouksen työryhmän varajohtajaksi, ja ryhmä alkoi valmistella ”suurta proletaarista kulttuurivallankumousta”. Jiangin nauhoitettuja palopuheita esitettiin kaikkialla Kiinassa. Puheissaan ja puhekiertueillaan Jiang yllytti massoja suurmielenosoituksiin sekä Punakaartin nuoria taistelijoita hävittämään kulttuurivallankumouksen viholliset: vanhat ajatukset, kulttuurin, tavat ja tottumukset. Maon ja Jiangin ympärille kehittyi henkilökultti, ja heidän kuviaan oli julisteissa kaikkialla.Windgassen 2006, s. 121–125.

Jiang nimitettiin tammikuussa 1967 Kansan vapautusarmeijan kulttuurityön neuvonantajaksi. Vuonna 1969 Maosta tuli Kiinan johtaja rajoittamattomin valtaoikeuksin, ja Jiang nimitettiin kommunistisen puolueen poliittisen toimikunnan jäseneksi. Tässä asemassaan hän oli Kiinan kansantasavallan ja koko kommunistisen maailman mahtavin nainen.Windgassen 2006, s. 125. Kulttuurivallankumous tarjosi Jiangille mahdollisuuden kostaa niille, jotka olivat aiemmin nöyryyttäneet häntä. 

 Neljän kopla ja oikeudenkäynti 
Vuonna 1973 Mao oli jo alkanut vetäytyä politiikasta, ja samalla Jiangin vaikutusvalta oli vähentynyt. Maan johtoon nousivat uudistusmieliset Zhou Enlai ja Deng Xiaoping. Jiang kuului ”neljän koplaan” yhdessä Yao Wenyuanin, Zhang Chunqiaon ja Wang Hongwenin kanssa. Neljän kopla sai Dengin menettämään asemansa, ja Jiang nousi maan hierarkiassa neljännelle sijalle. Maon kuoltua syyskuussa 1976 neljän kopla kuitenkin hävisi valtataistelun, ja ryhmän jäsenet erotettiin puolueesta ja vangittiin lokakuussa 1976. Kiinan uuden johdon mukaan neljän kopla ”murskattiin yhdellä iskulla”.Windgassen 2006, s. 126.Mitä Missä Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1982, s. 147. Helsinki: Otava, 1981. 

Jiang tuomittiin vuosina 1980–1981 pidetyssä Deng Xiaopingin junailemissa näytösoikeudenkäynnissä levottomuuksien lietsomisesta, sabotaasista ja Maon oppien tahallisesta väärintulkinnasta kuolemaan. Useita viikkoja kestäneen oikeudenkäynnin aikana koko maailmalle paljastui, että Kiinan kulttuurivallankumous oli väkivaltaisimmassa vaiheessaan vaatinut kymmenientuhansien ihmisten hengen. Jiang esiintyi oikeudenkäynnissä hyvin uhmakkaasti, ja häntä vastaan esitettyihin syytteisiin hän vastasi vain ”noudattaneensa puhemies Maon käskyjä”. Hän myös herjasi tuomareita ja uhkasi tavallisten kansalaisten kostavan hänen puolestaan. Kuolemanrangaistus oli tarkoitus panna täytäntöön kaksi vuotta myöhemmin, jotta Jiang ehtisi katua tekojaan. Hän ei katunut mitään, mutta kuolemanrangaistus muutettiin kuitenkin elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi, jotta Jiangista ei tulisi marttyyriä.Windgassen 2006, s. 126–128.

 Kuolema ja jälkimaine 
Jiang sairasti vankeutensa aikana kurkkusyöpää. Hän kuoli 14. toukokuuta 1991 hirttäytymällä. Kiinalaisen uutistoimisto Xinhuan mukaan hän oli ollut silloin jo yli seitsemän vuotta vapaana.Windgassen 2006, s. 128–129.

Jiang leimattiin kommunistipuolueen johdon toimesta manipuloivaksi ja vallanhimoiseksi. Tämä oli oiva keino sysätä Maon aikaiset vastoinkäymiset hänen syykseen, mikä vapautti puhemiehen käytännössä kaikesta vastuusta. Jiang esitetään myös ääriliikkeen edustajana suhteessa pragmaattiseen Dengiin, joka uudisti Kiinaa Maon jälkeen. Jiangin haudalla oli aina vuoteen 2015 vartijoita, joiden tehtävä oli estää muistamisien tuominen. Vuonna 2021 Kiinan viranomaiset kuitenkin sallivat Jiangin muistoa kunnioittavien tilaisuuksien järjestämisen.

Lähteet

Viitteet

 Aiheesta muualla 

Luokka:Kiinan kansantasavallan johtajat
Luokka:Kiinan kansantasavallan johtajien puolisot
Luokka:Mao Zedongin sukulaiset
Luokka:Itsemurhan tehneet
Luokka:Vuonna 1914 syntyneet
Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Luokka:99.3 Yhteiskuntaelämän edustajat