Venäjän liittokokous

Liittokokous () on Venäjän kaksikamarinen parlamentti. 

Liittokokouksen ylähuone on liittoneuvosto (), jossa ovat edustettuna Venäjän subjektit eli 24 tasavaltaa, yhdeksän aluepiiriä, 48 aluetta, kolme liittokaupunkia, neljä autonomista piirikuntaa ja yksi autonominen alue (sisältää Venäjän miehittämät alueet Ukrainassa). Jokainen subjekti lähettää kaksi senaattoria 178-paikkaiseen liittoneuvostoon.

Liittokokouksen alahuone on valtioduuma (), lyhyemmin duuma (venäläisissä tiedotusvälineissä ), jossa on 450 edustajaa, jotka valitaan viideksi vuodeksi kerrallaan. Edustajan pitää olla Venäjän kansalainen ja vähintään 21-vuotias.

Nimi duuma tulee venäjän kielen sanasta думать (dumat: ajatella, olla mieltä, tuumata). Alun perin sanalla on tarkoitettu Venäjän itsevaltaisten hallitsijoiden neuvoa-antavaa elintä, jollainen oli olemassa jo Kiovan rusien aikana.

 Historia 
 Venäjän keisarikunnan valtakunnanduuma (1906–1917) 

Verisunnuntai ja vuoden 1905 muut levottomuudet aiheuttivat kaaosta ympäri Venäjän keisarikunnan, ja vallassa pysyäkseen tsaari Nikolai II:n oli annettava pääministeri Sergei Witten luonnostelema lokakuun manifesti, joka antoi oikeuden sananvapauteen ja jolla duuman valtuuksia laajennettiin. Tätä aikaisemmin oli duuman perustamisesta mainittu elokuussa 1905 hallitsijan manifestilla, mikä ei ollut riittänyt patoamaan tyytymättömyyttä Venäjän-Japanin sodan tappioon ja muihin Venäjän pääasiassa autoritäärisestä pysähtyneisyydestä johtuneisiin vastoinkäymisiin.

Käytännössä tämä merkitsi periaatteessa siirtymistä itsevallasta perustuslailliseen monarkiaan. Vaikka muutos jäikin vain periaatteelliseksi, levottomuuksia 1905 on kutsuttu niin neuvostoaikana kuin myös sen jälkeisellä Venäjällä vuoden 1905 vallankumoukseksi. 

Joulukuussa 1905 julkaistiin vaalilaki. Sen mukaan äänestäjät jaettiin maanomistajiin, kaupunkilaisiin, talonpoikiin ja työläisiin. Viimeksi mainituista äänioikeus oli niillä, joiden työnantajan yrityksessä oli vähintään 50 työntekijää. Erona yleiseen äänioikeuteen tällä säännöksellä äänioikeuden ulkopuolelle jäi  työläismiestä. Äänioikeutta ei myöskään ollut naisilla, alle 25-vuotiailla, asepalveluksessa olevilla eikä suurella joukolla kansallisia vähemmistöjä. Äänioikeus ei ollut yleinen, mutta ei myöskään äänestäjäryhmissä yhtäläinen. Maanomistajan valitsemiseen tarvittiin 2 000, kaupunkilaisen 4 000, talonpojan 30 000 ja työläisen 90 000 ääntä äänestäjäluokkansa sisällä. Valtioduuman edustajamäärä vaihteli 480:stä 520:een.

Nikolai II halusi kuitenkin säilyttää itsevaltaisen hallintotavan rajoittamalla duumalle julistettuja oikeuksia. Juuri ennen duuman perustamista toukokuussa 1906 hän laati lait, jotka olivat Lokakuun manifestin vastaisia. Laeissa määrättiin, että duuma ei voi valita tsaarin ministereitä ja että nämä eivät ole vastuussa duumalle. Huhtikuussa 1906 säädettiin perustuslait, joita duuma ei voinut muuttaa kuin hallitsijan itsensä aloitteesta. Hallitsijan veto-oikeus oli rajoittamaton ja koko toimeenpanovalta kuului hänen alaisuuteensa. Hallitsija nimitti ministerit, säilytti oikeuden julistaa sota ja solmia rauha, hänellä oli oikeus rajoittamatta julistaa jollekin alueelle poikkeus- tai sotatila. Perustuslakien 87. pykälän mukaan duuman istuntokausien välillä hallitsija saattoi antaa omissa nimissään lakeja. Kolmatta duumaa lukuun ottamatta duuma työskenteli vain muutamia kuukausia. Näin ollen todellinen valta säilyi tsaarilla eikä siirtynyt duumalle. Tsaarilla oli myös oikeus hajottaa duuma milloin tahansa ja julistaa uudet vaalit.

Valtakunnanduuma muodosti keisarikunnan aikana parlamentin alahuoneen. Ylähuoneena toimi valtakunnanneuvosto, jonka jäsenistä puolet oli tsaarin nimittämiä ja puolet erilaisten korporaatioiden keskuudestaan valitsemia. Lakien oli tultava hyväksytyiksi molemmissa kamareissa.

 Venäjän federaation duuma (vuodesta 1993) 
Venäjän federaation duuma aloitti toimintansa 1993 sen jälkeen, kun Venäjän perustuslaki oli tullut voimaan. Tätä ennen Venäjän kansanedustuslaitos oli korkein neuvosto.

 Puheenjohtajat  
 Vladimir Šumeiko (1994-1996)
 Jegor Strojev (1996-2001)
 Sergei Mironov (2001-2011)
 Aleksandr Toršin (2011)
 Valentina Matvijenko (2011-edelleen)

 Liittokokousedustajat puolueittain ja vaaleittain 
 Venäjän keisarikunnan valtakunnanduuma 
 puolue edustajapaikat 1906 helmikuu 1907 lokakuu 1907 1912 Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolueBolševikit muodostivat oman puolueen 1912.   -  65  14  14 Sosialistivallankumouksellinen puolue   -  34    -   -  Perustuslaillisdemokraattinen puolue 179  92  52  57 Lokakuun 17:nnen liittoLokakuun 17:nnen liitto yhdistyi Perustuslaillisdemokraattiseen puolueeseen 1915.  17  32 120    99 Keskustapuolue   -   -   -  33 trudovikit  94 101  14  10 progressistit   -   -  39   47 ei-venäläiset kansallisryhmät 121   -  26  21 nationalistit   -   -  76  88 äärioikeisto  15  63  53  64yhteensä426387394433 

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Venäjän liittokokous  (venäjäksi)
 Russia, 1904-1914  (englanniksi)
 Kuvia duumasta (1906-17)

*