Epämetalli

Epämetallit ovat alkuaineita, jotka eivät käyttäydy kuten metallit. Epämetallit muodostavat usein kovalenttisia sidoksia.

Epämetallit ovat normaaliolosuhteissa (NTP) yleensä kaasuja tai kiinteitä aineita; vain bromi on neste. Jotkin epämetallit (esimerkiksi jodi) kuitenkin kiteytyvät metallinkiiltoiseen muotoon, joten epämetallin käsite on määriteltävä aineen kemian, eikä ulkonäön mukaan. Jaksollisessa järjestelmässä epämetallit sijoittuvat pääasiassa oikeaan reunaan sekä yläosaan, ja epämetallien ja metallien väliin sijoittuvat puolimetallit. Epämetalleja ovat vety, hiili, typpi, happi, fosfori, rikki, seleeni sekä halogeenit (fluori, kloori, bromi, jodi ja astatiini) ja jalokaasut (helium, neon, krypton, argon, ksenon ja radon). Rajanveto epämetallien ja puolimetallien välillä ei kuitenkaan ole täysin selkeä, ja esimerkiksi hiili ja seleeni luokitellaan joskus epämetalleiksi ja joskus puolimetalleiksi.

 Ominaisuudet 
Epämetallit eivät muodosta metallisidoksia, joten niillä ei ole metallikiiltoa sekä niiden lämmön- ja sähkönjohtokyky on huono. Epämetallien sähkönjohtokyky kasvaa lämpötilan noustessa, kun se metalleilla alenee. Hiili on kiinteä, jonkin verran sähköä johtava aine, joka esiintyy standardiolosuhteissa grafiittina tai amorfisena eli aktiivihiilenä. Typpi, happi, vety ja halogeeneista fluori ja kloori ovat kaksiatomisia kaasuja. Fosfori, rikki ja seleeni muodostavat moniatomisia rakenteita, joten ne ovat kiinteitä, kiteytyviä aineita. Kiinteät epämetallit eivät liukene veteen, kaasumaiset vain vähän, eivätkä kummatkaan reagoi veden kanssa, kuten halogeenit.

Typpi palaa vasta erittäin kuumassa, mutta useat muut epämetallit syttyvät, ja jauhemuodossa saattavat palaa jopa räjähtämällä. Syntyvät oksidit ovat kaasuja (hiili, rikki, typpi) tai kiinteitä aineita. Epämetallioksidien vesiliuokset ovat happamia ja ne syövyttävät metalleja. Typpihappo, fosforihappo ja rikkihappo ovat vahvoja happoja, seleenihappo on keskivahva ja hiilihappo taas on heikko happo. (Divetyoksidi eli vesi on neutraali ja voi toimia niin happona kuin emäksenäkin.)

Epämetallien keskinäiset sidokset ovat usein kovalentteja, ts. elektronit jaetaan. Ionisidoksia muodostaessa epämetallit usein vastaanottavat elektroneja muodostaen anioneja, toisin kuin metallit, joille on tyypillistä muodostaa kationeja. Erityisesti hiili-hiili-sidos on tästä syystä erittäin kestävä, joten hiilen yhdisteistä eli orgaanisista aineista voi tulla erittäin monimutkaisia.

Myös 2000-luvulla keinotekoisesti aikaansaadut halogeeni tennessiini ja jalokaasu oganesson ovat teoriassa epämetalleja, mutta niiden epästabiiliuden vuoksi asiaa on vaikea käytännössä osoittaa.

 Lähteet 

Luokka:Jaksollinen järjestelmä
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit