Edgar Rice Burroughs

Edgar Rice Burroughs (1. syyskuuta 1875 Chicago, Yhdysvallat – 19. maaliskuuta 1950 Encino, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti seikkailukertomuksistaan kuten Tarzan- ja Mars-kirjasarjoista.

Burroughs aloitti uransa vuonna 1912 kioskikirjailijana. Lehdissä sarjamuodossa julkaistuista Burroughsin kertomuksista tuli nopeasti suosittuja, ja niitä alettiin julkaista myös romaaneina ja sovituksina esimerkiksi elokuviksi ja sarjakuviksi. Burroughsin kirjoja myytiin hänen elinaikanaan arviolta 30–60 miljoonaa kappaletta. Kun otetaan huomioon myös lehti- ja sarjakuvajulkaisut sekä käännökset muille kielille, Burroughs oli todennäköisesti 1900-luvun alkupuolen luetuin yhdysvaltalaiskirjailija.Taliaferro 1999, s. 13–16.

Elämä ja ura
Nuoruus
Burroughs syntyi 1. syyskuuta 1875 hyvin toimeentulevaan chicagolaisperheeseen. Hänellä oli kolme isoveljeä ja kaksi vauvana kuollutta veljeä. Hänen isänsä oli amerikanenglantilaista sukua ja äitinsä amerikanenglantilaista ja -hollantilaista. Välinimensä Rice hän sai isoäitinsä sukunimestä. Perheessä luettiin paljon kirjallisuutta.Taliaferro 1999, s. 26–29.

Burroughs keskeytti koulunkäyntinsä 15-vuotiaana. Sen jälkeen Chicagoon tuli tautiepidemia, ja Burroughs lähetettiin Idahoon karjatilalle kahden veljensä seuraan. Siellä hänestä tuli innokas ja taitava ratsastaja.Taliaferro 1999, s. 30–31.

Opiskeluaika ja armeija
Burroughs aloitti syksyllä 1891 opinnot Massachusettsin Andoverissa Phillips Academyssä. Hänen lähtötasonsa olivat niin heikot, että hän keskeytti opinnot jo ensimmäisenä lukuvuonna. Hän oli kuitenkin saanut piirroksia ja runoja julkaistuksi koulun lehdessä ja tullut valituksi luokkansa puheenjohtajaksi.Taliaferro 1999, s. 32–34.

Phillips Academyn jälkeen Burroughs meni Michiganin sotilasakatemiaan. Valmistuessaan sieltä vuonna 1895 Burroughs oli ylennyt kapteeniksi, arvoltaan toiseksi korkeimmaksi kaikista akatemian opiskelijoista. Hän pyrki saman vuoden keväällä Yhdysvaltain sotilasakatemiaan West Pointissa mutta ei ollut pääsykokeessa niiden 14 parhaan joukossa, jotka 118 hakijasta hyväksyttiin. Hän palasi syksyksi Michiganin sotilasakatemiaan kuukausipalkkaiseksi opettajaksi. Lukukauden lopussa hän haki Yhdysvaltain armeijaan. Hänet sijoitettiin ratsuväkeen Fort Grantiin Arizonan territorioon, missä hän palveli kymmenen kuukauden ajan kunnes pääsi lopen kyllästyneenä isänsä suhteiden ansiosta pois.Taliaferro 1999, s. 38–44.

Ura
Vuosina 1897–1911 Burroughsilla oli Chicagossa ja Idahossa monenlaisia töitä ja epäonnisia yrityksiä. Hän työskenteli vuosina 1899–1903 vakituisesti isänsä yrityksessä American Batteryssa. Hän auttoi paljon myös isoveljiensä yrityksissä, kuten kullankaivajana Snake Riverillä.Taliaferro 1999, s. 49–53.

Burroughs asettui Chicagoon ja kasvatti siellä perhettään. Epäonnistumiset kunnollisen työpaikan saamisessa seurasivat toisiaan, ja Burroughs joutui tyytymään vaihteleviin vähäpätöisiin myyntimiehen töihin. Vuonna 1907 hän sai henkilökohtaisten ominaisuuksiensa ansiosta työn Sears-tavaratalon pikakirjoitusosaston päällikkönä. Vaikka työpaikka oli kaikin tavoin hyvä, Burroughs jätti sen kahdeksan kuukauden kuluttua ryhtyäkseen mainosyrittäjäksi. Yritys epäonnistui ja Burroughs palasi myyntialalle. Ajoittain hän oli kokonaan työtön.Taliaferro 1999, s. 55–60.

Kirjailijanura
Ensimmäisen pitemmän kirjallisen teoksensa, Minidoka-nimisen fantasiakertomuksen, Burroughs oli kirjoittanut Idahossa vuonna 1903 yksityisesti veljentyttärelleen ja veljenpojalleen. Sen jälkeen hän ei kirjoittanut fiktiota kahdeksaan vuoteen.Taliaferro 1999, s. 53–54.

Burroughs alkoi jälleen kirjoittaa kesällä 1911.Taliaferro 1999, s. 61. Hänen ensimmäinen Mars-aiheinen tarinansa ”Under the Moons of Mars” ilmestyi vuonna 1912 sarjana kioskiseikkailulehdessä The All-Story. Burroughs käytti tämän yhden tarinan kanssa kirjailijanimeä Normal Bean, mutta lehteen se painettiin väärin Norman Bean. Ensimmäisestä tarinastaan Burroughs sai 400 dollarin palkkion. Hän kirjoitti heti toisen, keskiaikaiseen Englantiin sijoittuvan tarinan, mutta kustantaja piti sitä hutiloituna ja torjui sen.Taliaferro 1999, s. 70–74.

Mars-tarinan menestys rohkaisi Burroughsia kirjoittamaan lisää. Hän kehitti seuraavaksi Tarzanin hahmon, englantilaisten aatelisten orvon pojan, jonka apinat kasvattavat Afrikan viidakoissa. Burroughsin ensimmäinen Tarzan-kertomus ”Tarzan of the Apes” julkaistiin lehdessä vuonna 1912. Lukijat innostuivat Tarzanista välittömästi. Todettuaan että The All-Storyn levikki oli melko pieni, Burroughs alkoi tarjota tarinoitaan myös muihin lehtiin saadakseen niistä suurempia palkkioita. Kun The All-Story torjui toisen Tarzan-kertomuksen, Burroughs myi sen New Storyyn tuhannella dollarilla. Mars-kertomuksen jatko-osa julkaistiin vielä The All-Storyssa. Burroughs kirjoitti jo ahkerasti ja loi lisää uusia mielikuvitusmaailmoja, kuten maapallon sisäisen yhteiskunnan kertomukseensa ”The Inner World”. Kasvavien ja säännöllisten kirjoittajanpalkkioidensa ansiosta Burroughs saattoi nyt jättää päivätyönsä ja elättää kolmilapsisen perheensä kirjailijana. Hän teki syndikaattisopimuksen, jonka ansiosta hänen tarinoitaan saatiin myytyä lehtiin kautta maan.Taliaferro 1999, s. 75, 93–103.

”Tarzan of the Apes” julkaistiin vuonna 1914 McClurgin kustantamana romaanina (suomeksi Tarzan, apinain kuningas). Burroughs sai myyntimäärästä riippuen 10–15 prosentin rojaltin. McClurg julkaisi sen jälkeen lisää Tarzaneita samalla kun Burroughs jatkoi uusien tarinoiden kirjoittamista seikkailulehtiin. Burroughs kirjoitti nopeasti, ja julkaisijat torjuivat monia tarinoita heikkolaatuisina tai vanhan toistona.Taliaferro 1999, s. 111–119.

Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Burroughs pyrki värväytymään armeijaan, mutta 41-vuotiaana perheenisänä hänet otettiin vain reserviin. Hän teki osansa sodassa kirjoittamalla Yhdysvaltain sotaponnistuksia tukevia ja saksalaisvastaisia puheita, esseitä ja tarinoita.Taliaferro 1999, s. 134–136.

Burroughs halusi tarinoitaan myös valkokankaalle ja tarjosi niitä elokuvastudioille. Ensimmäisenä filmatisoitiin The Lad and the Lion, joka sai ensi-iltansa keväällä 1917. Ensimmäinen Tarzan-elokuva Tarzan of the Apes sai ensi-iltansa tammikuussa 1918.Taliaferro 1999, s. 120–121, 126, 133. Burroughs ei pitänyt tarinaansa tehdyistä muutoksista eikä elokuvan pääosan esittäjistä.Taliaferro 1999, s. 143–144.

Tarzan-elokuvat menestyivät heti alusta alkaen hyvin ja lisäsivät huomattavasti Burroughsin kirjojen myyntiä. Yhdysvaltain lisäksi kirjojen suosio kasvoi myös Euroopassa ja latinalaisessa Amerikassa.Taliaferro 1999, s. 149. Tarzan-tarinoista tehtiinkin seuraavien vuosikymmenien aikana hyvin runsaasti sovituksia muun muassa elokuviksi ja sarjakuviksi.

Burroughs oli jo vuoteen 1919 mennessä alkanut tuntea kirjoittaneensa tarpeeksi Tarzaneita ja Mars-tarinoita, ja hän tunsi kykenevänsä enää vain kierrättämään samoja kohtauksia kirjasta toiseen. Tarzan-romaanien suosio oli kuitenkin niin suuri, että Burroughs jatkoi vastahakoisesti niiden kirjoittamista.Taliaferro 1999, s. 162–168. Seikkailutarinoidensa ohella hän alkoi kirjoittaa myös vakavampia melodramaattisia romaaneja uuden kotipaikkansa Kalifornian synkästä puolesta. Vakavien kirjallisten piirien tunnustusta hän ei kuitenkaan onnistunut saavuttamaan, ja hänen kustantajansa kehotti suoraan häntä keskittymään siihen, missä hän oli parhaimmillaan eli tuntemattomien maailmojen kuvaamiseen.Taliaferro 1999, s. 175–184, 200.

Ensimmäisen lännenkertomuksensa ”The Bandit of Hell's Bend” Burroughs kirjoitti vuonna 1923.Taliaferro 1999, s. 188–191.

Vuoteen 1924 tultaessa Burroughsin kirjojen menekki Yhdysvalloissa oli laskenut. Ulkomailla Tarzanit menivät kuitenkin kuin kuumille kiville, etenkin Saksassa ja Venäjällä, joskaan Venäjältä Burroughs ei saanut lainkaan tekijänpalkkioita.Taliaferro 1999, s. 201–202. Saksassa Burroughsin kirjat poistettiin kuitenkin myynnistä jo seuraavana vuonna, kun siellä oli tullut julkisuuteen Burroughsin sodanaikainen Tarzan-romaani Talttumaton Tarzan, jossa Burroughs hyökkäsi voimakkaasti saksalaisia vastaan.Taliaferro 1999, s. 202–204.

Vuonna 1923 Burroughs perusti verotussyistä oman yhtiönsä Edgar Rice Burroughs Inc.:n. Vuonna 1931 Burroughs alkoi julkaista kirjojaan yhtiönsä kautta välttääkseen joutumasta enää maksamaan välikäsille.Taliaferro 1999, s. 16–17, 187–188. Burroughs oli yksi tuotteistamisen edelläkävijöistä, joka ymmärsi jo varhain Tarzanin kaupalliset mahdollisuudet.Rekunen, Aikakoneen artikkeli. Hän lisensoi Tarzanin monenlaisiin tuotteisiin uimapuvuista purukumiin.

Äänielokuvat olivat jälleen kasvattaneet Tarzanin suosiota, mutta samalla Burroughsin uudet Tarzan-kirjat olivat alkaneet kärsiä vertailusta elokuviin. Burroughs aloittikin vuonna 1932 uuden Venus-kirjasarjan, jossa seikkailtiin Venus-planeetalla. Venus-tarinoissa näkyy Burroughsin tuolloinen kiinnostus eugeniikkaa kohtaan.Taliaferro 1999, s. 263–265.

Burroughsin tärkeimmät ensijulkaisukanavat olivat 1930-luvun alussa yhä kioskilehtiä, kuten Argosy ja Blue Book. Hän pyrki kuitenkin koko ajan saamaan tarinoitaan julkaistuksi myös laadukkaammissa lehdissä niiden tuoman kirjallisen arvostuksen sekä korkeampien palkkioiden vuoksi. Vuonna 1933 hänen onnistui vihdoin saada uusi Tarzaninsa newyorkilaiseen Liberty-lehteen. Sitä ennen laatulehdissä oli julkaistu vain yksi Burroughsin tarina.Taliaferro 1999, s. 267–268.

Vuonna 1934 Burroughs perusti kolmen kumppanin kanssa Burroughs–Tarzan Enterprises -elokuvatuotantoyhtiön (myöhemmältä nimeltään Burroughs–Tarzan Pictures). Se tuotti seuraavan neljän vuoden aikana kaksi Tarzania ja kolme muuta elokuvaa, kunnes se lopetettiin tappiollisena.Taliaferro 1999, s. 280–296, 305. Vuonna 1938 myös Tarzan-radio-ohjelma oli loppumassa ja Tarzan-sarjakuva oli jo hyödyntänyt Burroughsin kirjoittamat tarinat. Burroughs joutui myös tyytymään aiempaa selvästi matalampiin kirjoituspalkkioihin. Hän oli lisäksi alkanut kärsiä terveysvaivoista ja joutui toistuvasti leikkauspöydälle. MGM:n Tarzan-elokuvat, joiden pääosassa oli Johnny Weissmuller, pitivät Tarzanin kuitenkin yhä suosiossa.Taliaferro 1999, s. 305–309.

Muutettuaan Havaijille vuonna 1940 Burroughs ryhtyi lehtikustantajansa toiveiden mukaisesti kirjoittamaan aiempaa lyhyempiä, noin 20 000 sanan mittaisia tarinoita Mars-, Venus- ja Pellucidar-sarjoihinsa. Burroughs kirjoitti ahkerasti, ja tarinat julkaistiin Amazing Stories- ja Fantastic Adventures -lehdissä.Taliaferro 1999, s. 321.

Toisen maailmansodan aikaan Pearl Harborin hyökkäyksen aikoihin Burroughs pyysi päästä sotakirjeenvaihtajaksi. Vuosina 1942–1945 hän toimi sotakirjeenvaihtajana Tyynellämerellä ylpeillen olevansa maailman vanhin lajissaan.

Viimeiset vuodet ja kuolema
Sodan jälkeen Burroughs muutti takaisin Kaliforniaan. Elämänsä viimeisinä vuosina hän kärsi sydänvaivoista eikä enää kirjoittanut.Taliaferro 1999, s. 361–363. Burroughs kuoli Encinossa Kaliforniassa 19. maaliskuuta 1950.

Perhe
Burroughs oli kahdesti naimisissa ja hänellä oli kolme lasta.Taliaferro 1999, s. 20.

Tarzana
Burroughs oli muuttanut vuonna 1919 ensimmäisen vaimonsa ja kolmen lapsensa kanssa Chicagosta Kaliforniaan. Hän osti San Fernando Valleysta perheelleen tilan, jonka hän nimesi Tarzanaksi. Yksi syy muutolle oli Burroughsin halu olla lähellä Hollywoodin elokuvateollisuutta, ja hän vuokrasikin myöhemmin maitaan elokuvastudiolle kuvauspaikoiksi. Burroughs maksoi 220 hehtaarin laajuisesta tilasta 125 000 dollaria luottaen ansaitsevansa jatkossakin satatuhatta dollaria vuosittain. Tilan ylläpitäminen tuli kuitenkin liian kalliiksi, ja kun Burroughsin ansiotkin laskivat, Burroughs alkoi lohkoa ja myydä tilaansa tonteiksi. Vuonna 1924 Burroughs myi suuren kartanonsa ja sitä ympäröivät 50 hehtaaria golfkerholle ja muutti väliaikaisesti Los Angelesiin. Burroughsit rakennuttivat Tarzanaan bungalowin ja muuttivat sinne syntyneelle esikaupunkialueelle palveluskuntansa ja muutaman hevosensa kanssa. Kun golfkerho meni nurin vuonna 1928 eikä pystynyt enää suorittamaan maksujaan, Burroughs sai kartanon takaisin omistukseensa. Tarzanasta muodostui vuonna 1928 oma kaupunginosansa.Taliaferro 1999, s. 150–241.

Tarzanan kartano ränsistyi ja purettiin vuonna 1931. Julkiseksi muutettu golfkenttä tuli niin kalliiksi, että Burroughs luovutti sen pankille vuonna 1933. Perheelleen hän osti ja kunnosti talon Malibuun.Taliaferro 1999, s. 262.

Omaisuus
Korkeista lukijamääristään huolimatta Burroughs ei koskaan tullut kovinkaan rikkaaksi, sillä hänellä oli tuhlaileva elämäntyyli. Hän menetti paljon rahaa Tarzanaan sekä epäonnisiin sijoituksiinsa Apache Motors -yhtiössä ja omassa elokuvayhtiössään. Rahat hupenivat myös autoihin, täysverisiin hevosiin ja omaan lentokoneeseen. Julkaisuyhtiönsä kautta Burroughs elätti paitsi työntekijänsä, myös aikuiset lapsensa, silloisen ja entisen vaimonsa sekä kaksi ottolastaan.Taliaferro 1999, s. 316–317.

 Tuotanto 
Tarzan- ja Mars-kirjojensa ohella Burroughs kirjoitti myös science fictionia, fantasiaa, lännentarinoita ja historiallisia romansseja. Hän kirjoitti kaikkiaan 80 romaania, joihin kuuluu 26 Tarzan-romaania, yksitoista Mars-kirjaa, seitsemän Pellucidar-kirjaa, viisi Venus-kirjaa sekä esihistoriallisen trilogian Ajan unohtama maa.

Burroughsin laajasta tuotannosta on suomennettu alle puolet.

 Tarzan-kirjat 


Tarzan, varsinaiselta nimeltään John Clayton III, brittiläisen lordi Greystoken poika, jätetään laivakapinan seurauksena vanhempiensa kanssa vauvaikäisenä Afrikan rannikolle. Hänen vanhempiensa kuoltua paikallisen ihmisapinoitten heimon naaras, Kala, ottaa hänet kasvatikseen. Poika saa apinanimekseen Tarzan, joka tarkoittaa valkoista ihoa. Tarzan kasvaa taitavaksi viidakon valtiaaksi ja kokee monia seikkailuja. Aikuisena hän käy Englannissa, mutta palaa takaisin Afrikkaan. Teosten juonikuvioissa toistuvat hyvän ja pahan välinen taistelu, kadonneet kansat ja maailmat, Afrikan rikkaudet sekä taistelut petoeläinten kanssa.

Burroughs on kertonut Tarzan-hahmon innoittajiksi antiikin myytit, Romulus ja Remus -tarinan, Rudyard Kiplingin ViidakkokirjanAlbum_amicorum, Jaakko Suolahti; Tarzan, kirjat ja kirjallisuus, 1986 ja erään lehtileikkeen, jossa haaksirikkoutuneen merimiehen kanssa autiolla saarella asunut naarasapina tarjosi merimiehelle mukaan omaa poikastaan, kun tämä pelastettiin saarelta.

 Tarzan, apinain kuningas
 Tarzanin paluu
 Tarzanin pedot
 Tarzanin poika
 Tarzan ja Oparin aarteet
 Tarzanin viidakkoseikkailuja
 Talttumaton Tarzan (suom. aiemmin kahtena niteenä: Talttumaton Tarzan ja Tarzan ja valkoinen nainen)
 Kauhea Tarzan Tarzan ja kultaleijona Tarzan ja pikkuväki Tarzan, viidakon valtias (suom. aiemmin Valfrid Hedman nimellä Tarzan, viidakon herra)
 Tarzan ja kadonnut valtakunta (suom. aiemmin  Werner Anttila nimellä Tarzan taistelee jälleen)
 Voittamaton Tarzan Urhea Tarzan Tarzan ja kultakaupunki Tarzan ja leijonamies Tarzan ja leopardimiehet Tarzan ja tytönryöstäjät Tarzan ja kielletty kaupunki Mahtava Tarzan Tarzan maan uumenissa Tarzan Sumatran viidakoissa (suom. aiemmin nimellä Tarzan käy sissisotaa)
 Tarzan ja mielipuoli
 Tarzan ja Tarzan-kaksoset
 Tarzan ja haaksirikkoiset
 Tarzan ja kadonnut seikkailu

Viimeisestä kirjasta noin neljäsosa on Burroughsin käsialaa, sen kirjoitti loppuun Joe R. Lansdale.

 Mars-sarja 

Mars-sarjan päähenkilö on John Carter, entinen Konfederaation ratsuväkikapteeni ja suuri sankari. Arizonalaisessa luolassa intiaanien surmaaman ystävänsä ruumiin vieressä hän irtautuu ruumiistaan ja siirtyy avaruuden poikki Marsiin eli sen omalla kielellä Barsoomiin. Marsin pienemmän painovoiman vuoksi hänen voimansa tekee hänestä nopeasti arvostetun. Kovan taistelun jälkeen hän voittaa omakseen Heliumin jeddakin eli keisarin tyttären Dejah Thorisin.

Burroughsin kerrontaa pidetään vetävänä, ja hänen Mars-kirjoihin luomansa taistelukohtausten mallit vaikuttavat yhä. Marsin valinnassa hänellä oli edeltäjiä 1800-luvun kirjallisuudessa, ja hän sai vaikutteita muun muassa Edwin Arnoldin teoksesta Gullivar of Mars (1905). Sittemmin Mars on ollut tieteiskirjallisuuden suosikkiplaneetta.Juri Nummelin, Punainen planeetta lumoaa jälleen, Helsingin Sanomat 9.3.2012 s. C 2

 Marsin sankari (suomennettu aiemmin nimellä Marsin prinsessa)
 Marsin jumalat
 Marsin sotavaltias
 Marsin neito (myös Thuvia, Marsin neito)
 Marsin ritarit
 Marsin nero
 Marsin urho
 Marsin miekat
 Marsin robotit
 Marsin ihmeitä
 Marsin jätti

 Pellucidar-sarja 

pienoiskuva|Pellucidarin kartta (1915)

Pellucidar on maailma Maapallon sisällä. Pääsankarit ovat David Innes ja Abner Perry, jotka porautuvat maan sisään erityisellä kaira-aluksella etsiäkseen hiili- ja malmiesiintymiä mutta päätyvätkin Pellucidariin. He ovat enemmänkin päättäväisiä etsijöitä kuin varsinaisia sankareita. Innesistä tulee Pellucidarin keisari ja Perry on sivilisaation rakentaja. Toisen osan lopussa rakennetaan rautatietä, kolmannessa kohdataan kompassin ja mustaruutiaseet tuntevia merirosvoja, korsarilaisia. Neljännessä korsarilaisten vankina ollut Innes palaa Tarzanin ja tämän ystävien avulla Sarimaahan. 

 Maan uumenissa
 Ikuisen päivän maa
 Kuninkaan poika
 Tarzan maan uumenissa
 Back to the stone age
 The land of terror
 Savage Pellucidar

 Venus-sarja 
Päähenkilönä on avaruusaluksella Venukseen matkannut telepaatti Carson Napier, jota voidaan pitää heikoimpana Burroughsin sankarihahmoista: hän on pakenija eikä taistelija tai etsijä.

 Venus-tähden kantakansa (Pirates of Venus, 1932)
 Venus-tähden prinsessa (Lost on Venus, 1933)
 Venus-tähden sankari (Carson of Venus, 1938)

Suomentamatta ovat:
 Escape on Venus (1946)
Koostuu itse asiassa neljästä novellista: "Slaves of the Fish Men" (1941), "Goddess of Fire" (1941), "The Living Dead" (1941) ja "War on Venus" (1942). 
"Slaves of the Fish Men" ja "Goddess of Fire" -novellin kaksi ensimmäistä lukua on julkaistu suomeksi nimellä Kalakansan orjat Portissa 2/1991.
 Wizard of Venus (1970)

 Intiaanipäällikkö-romaanit 
 Intiaanipäällikkö (1927)
 Intiaanipäällikön kosto (1928)

Burroughsin lännenromaaneista Intiaanipäällikkö-kirjat ovat huomattavia intiaaninäkökulmansa ansiosta. Romaanipari tarkasteli intiaanikulttuuria todenmukaisemmassa valossa kuin suuri osa muusta aikansa lännenkirjallisuudesta. Burroughs tuo erityisen voimakkaasti esiin valkoihoisten häikäilemättömyyden, mutta ei säästä vastapuoltakaan: Esimerkiksi monien intiaanien taipumus juopotteluun tuodaan esiin. Kokijahahmona on puoliverinen uudisraivaajaperheen poika Andy McDuff, jonka hengen apassijohtaja Geronimo säästää tappaessaan tämän vanhemmat. Koska pojan äiti oli intiaani, hän on riittävästi intiaanin näköinen, joten Geronimo vie hänet majaansa ja luovuttaa nuorimmalle vaimoistaan. Pojasta tulee ylpeä nuori mies, josta kouliintuu varhain soturi ja sotapäällikkö.

 Muut suomennetut teokset  
 Väkevä Billy,suom. Alpo Kupiainen,  Karisto, 1922; alkuteos: The Mucker
 Billy ja etsivä, suom. Alpo Kupiainen, Karisto, 1922; alkuteos: The Man without a Soul (uusi suomennos Sieluton mies, Minerva, 1922, sisälsi molemmat Billy-kirjat)
 Hollywoodin tyttö, suom. Alpo Kupiainen, Karisto, 1922; alkuteos: The Girl from Hollywood; uusi suomennos: Filmikaupungin tyttö, suom. H. Vaaja, Minerva, 1924
 Ajan unohtama maa, suom. Alpo Kupiainen, Karisto, 1925; alkuteos: The Land that Time forgot
 Luolatyttö, suom. Alpo Kupiainen, Karisto, 1925; alkuteos: The Cave Girl
 Ikuinen rakastaja, suom. Väinö Meltti, Karisto, 1926; alkuteos: The Eternal Lover
 Kadonnut prinssi, suom. Alpo Kupiainen, Karisto, 1927; alkuteos: The Outlaw of Torn
 Poika ja leijona, 1938; suom. Seppo Ilmari, Taikajousi, 1972; alkuteos: The lad and the lion

Filmatisoinnit
Tarzan-elokuvia on tehty runsaasti. Nykyisin perikunta valvoo teosten julkaisua ja filmatisointeja; esimerkiksi elokuvaa Tarzan, the Ape Man (1981) sensuroitiin, koska naispääosan esittäjä Bo Derek esiintyi kirjailijan perikunnan mielestä tarpeettoman alastomana. Sen sijaan elokuva Greystoke: The Legend of Tarzan, Lord of the Apes (1984) jonka ohjasi englantilaisohjaaja Hugh Hudson, hyväksyttiin sellaisenaan.

Vuonna 2012 tuli ensi-iltaan Disneyn tuottama Mars-sarjaan perustuva John Carter -elokuva. Elokuva menestyi taloudellisesti heikosti ja sen on arvioitu aiheuttavan tuotantoyhtiölle jopa satojen miljoonien dollarien tappiot.

Viittauksia tuotantoon Suomessa
L. Valakivi kirjoitti 1940-luvulla Tarzanin innoittamana neljä kirjaa, jonka pääosassa oli karhujen kasvattama suomalainen Tarsa.Nikkonen Romaanit olivat:
Karhumies Tarsa (1940)
Tarsa Hyrsylän mutkassa (1940)
Tarsan kuudes kolonna (1941)
Tarsa ja pakoluolan salaisuus (1941)

Tarzan-kirjoista myös suomalainen kirjailija Veikko Huovinen sai aiheen novelliinsa "Tarzan Suomessa", jossa metsähoitajan koulutuksen saanut kirjailija tarkastelee koulutuksensa perusteella tieteellistä tyyliä tavoitellen Tarzanin selviytymismahdollisuuksia suomalaisessa metsäluonnossa todeten ne heikoiksi.

Yksi Mars-kirjojen marsilaisista sivuhahmoista oli Tars Tarkas, josta suomalainen elokuvaohjaaja Aarne Tarkas (e. Saastamoinen) otti sukunimensä. Alkuperäisestä nimestään hän ei pitänyt, koska lapsena koulussa häntä oli pilkattu haukkumanimellä "moinen saasta".

Lähteet


 Veikko Rekunen: Edgar Rice Burroughs – väärin ymmärretty nero; artikkeli Aikakone 3/volyymi 1,1981


Viitteet

 Kirjallisuutta 
 Pohjoisamerikkalaisia lännenkirjailijoita. Toimittanut Juri Nummelin. BTJ Kirjastopalvelu, 2005.
 Sankarimyytti Edgar Rice Burroughsin Mars-trilogiassa. Lisensiaatintutkimus, Taru Väyrynen. Verkkokirja.


 Aiheesta muualla 

 Vapaasti ladattavia Edgar Rice Burroughsin e-kirjoja Project Gutenbergiltä
 Edgar Rice Burroughsin teoksia Wikiaineistossa 
 E.R. Burroughsin teoksia äänikirjoina   
 Burroughsin teoksia Gutenberg-projektissa 
 Burroughsin teoksia Australian Gutenbergin projektissa 
 Edgar Rice Burroughs, Inc. 

Luokka:Yhdysvaltalaiset fantasiakirjailijat
Luokka:Yhdysvaltalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Luokka:Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat
Luokka:Vuonna 1875 syntyneet
Luokka:Vuonna 1950 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit