Pietari Brahe

Per Abrahamsson (Pietari Abrahaminpoika) Brahe nuorempi (18. helmikuuta 1602 Rydboholmin linna, Roslagen, Ruotsin valtakunta – 12. syyskuuta 1680 Bogesundin linna, Ruotsin valtakunta) oli ruotsalainen aatelinen ja valtiomies; sotilas, kreivi, valtaneuvos, vapaaherra, Suomen kenraalikuvernööri ja drotsi, joka 1600-luvulla kehitti ja uudisti Suomea merkittävästi.Ars Universitaria 1640–1990, s. 70–71 

Brahen toiminnalle oli ominaista asiallisuus ja ennakkoluulottomuus alaisiaan kohtaan.Turun linna, s. 84 Häneen liitetään sanonta "kreivin aikaan" ja lausahdus: "Minä olin maahan ja maa minuun sangen tyytyväinen."

Pietari Brahe toimi Suomen kenraalikuvernöörinä vuosina 1637–1640 ja 1648–1654. Hän oleskeli Suomessa vain ajoittain, mutta teki maassa useita tarkastusmatkoja Turusta käsin, kehitti Suomen hallintoa, kaupankäyntiä, postilaitosta, koulutusjärjestelmää ja perusti Suomeen kymmenen uutta kaupunkia sekä Suomen ensimmäisen yliopiston Turun akatemian vuonna 1640. Hän halveksi erityisesti Sisä-Suomen asukkaita ja näki että heidän luonteessaan oli monia vikoja kuten laiskuutta.

Per Brahe syntyi kreivilliseen sukuun, jonka jäsenet toimivat useissa merkittävissä tehtävissä Ruotsin hallinnossa ja armeijassa. Hänen vanhempansa olivat Abraham Pedersson Brahe ja Elsa Gyllenstierna (1577–1650). Hänen isoisänsä oli valtaneuvos ja drotsi Per Brahe vanhempi.

Per Brahe opiskeli nuorena laajalti Euroopan yliopistoissa Italiaa myöten, joissa hän hankki laajan sivistyksen sekä kielitaidon. Opiskelujen jälkeen hän toimi Kustaa II Aadolfin joukkojen palveluksessa, mutta hänen terveytensä ei kestänyt raskasta ja vaarallista sotapalvelua, ja hän siirtyi terveyssyistä siviiliin 30-vuotiaana.

Per Brahe toimi Ruotsin valtakunnan politiikan ytimessä yli viidenkymmenen vuoden ajan. Valtaneuvoksena Brahe toimi vuodesta 1630 lähtien ja Ruotsin valtakunnan drotsina vuodesta 1640 lähtien. Hän oli myös aikanaan Ruotsin suurimpia maanomistajia suurine läänityksineen Ruotsissa ja Suomessa.

Pietari Brahelle on pystytetty patsaita useisiin Suomen kaupunkeihin.

 Elämäkerta 
 Nuoruus ja suku 
pienoiskuva|Pietari Brahen synnyinkoti, Rydboholmin linna Ruotsissa Österåkerin kunnassa Roslagenin saaristossa.

Per Brahe syntyi Rydboholmin saarella (joka kuuluu nykyään Österåkerin kuntaan) Tukholman lähellä.Reijo Heikkinen Hän oli Abraham Persson Brahen (1569–1630) , Abraham Brahe 1569–1630 ja Elsa GyllenstiernanAbraham Brahe 1569–1630.  vanhin poika.Elgenstierna s. 557 Veli, kreivi Nils Brahe vanhempi, palveli ansiokkaasti Kustaa II Adolfin alaisuudessa kenraalina ennen kaatumistaan ​​Naumburgin taistelussa Saksissa vuonna 1632.

Brahen suku oli maineikas ja kuului Ruotsin ylhäisaateliin. Hänen isoisänsä oli Kustaa Vaasan henkilökohtainen neuvonantaja ja sisarenpoika Per Brahe vanhempi (1520–1590), joka sai ensimmäisenä Ruotsin valtakunnassa kreivin arvon vuonna 1561. Isä, kreivi Abraham Persson Brahe oli saanut kuningas Kaarle IX:ltä valtaneuvoksen arvon. Setä, Visingsborgin kreivi Magnus Brahe (1564–1633), isänisä Per Brahe vanhempi ja äidinisä Nils Gyllenstierna (1526–1601) olivat kaikki olleet valtakunnan drotseja eli Ruotsin valtakunnan korkeimpia lainvalvojia. Lisäksi Pietari Brahella oli avioliittojen ja muiden sukusiteiden kautta kosketuksia useisiin muihin merkittäviin aatelissukuihin.

Per Brahen Magnus-sedän kuoltua ilman miespuolista perillistä hänen kaksi vanhempaa setäänsä Visingsborgin kreivi Erik Brahe (1552–1614) ja kreivi Gustav Brahe (1558–1615) joutuivat kuningas Sigismundia tuettuaan pakenemaan Puola-Liettuaan menettäen samalla perintöoikeutensa. Per Brahe peri yksinään suvun Vätternjärven ympärillä sijainneen Visingsborgin kreivikunnan.

Per Brahe sai aateliskasvatuksen. Hän teki vuosina 1618–1621 ja 1623–1625 opintomatkoja Hollantiin, Ranskaan ja Saksaan. Hän opiskeli vuonna 1618 Giessenin yliopistossa ja vuonna 1623 Strasbourgin yliopistossa sekä paikallisissa ritariakatemioissa. Brahe keskittyi erityisesti muihin kuin teologisiin opintoihin, mikä oli ajan tavoista poikkeavaa. Hän matkusti vielä vuonna 1624 Italiaan Padovan ja Bolognan yliopistoon täydentämään sivistystään.Suomen historian pikkujättiläinen Opiskeluaikoinaan Brahe hankki laajan kielitaidon ja eurooppalaisen sivistyksen.

Brahe soitti luuttua, ja hänen käsin kirjoitettu tabulatuurikokoelmansa on musiikinhistoriallisesti merkittävä, koska pohjoismaissa on säilynyt renessanssin ja barokin ajalta vain vähän nuotteja.

 Avioliitot ja lapset 
Brahe avioitui ensimmäisen kerran vuonna 1628 Kristina Katarina Stenbockin (1608–1650) kanssa, jonka isotäti oli Ruotsin leskikuningatar Katariina Stenbock. Kristinan vanhemmat olivat vapaaherra Gustaf Stenbock ja kreivitär Beata Margareta Brahe. Pietari Brahella oli ensimmäisestä avioliitostaan neljä lasta, joista kolme kuoli jo pienenä. Tytär Elsa Beata Persdotter Brahe (1629–1653)Elsa Brahe (1629–1653) nai tulevan kuningas Kaarle X Kustaan veljen, kreivi Adolf Johanin, mutta kuoli pian, samoin kuin heidän ainoa lapsensa. Ensimmäisen vaimonsa kuoltua Brahe luovutti Naantalin kirkolle tämän muistoa vaalivan taulun, jossa oli Brahe- ja Stenbock-sukujen vaakunat. Brahen muistosanat vaimostaan olivat:

Brahe avioitui toisen kerran vuonna 1653 vapaaherratar Beata De la Gardien (1612–1680) kanssa, joka oli marsalkka Lennart Torstenssonin leski, Johan Pontusson De la Gardien ja Catharina Christersdotter Oxenstierna af Eka och Lindön tytär. Tämä avioliitto oli lapseton. Jäätyään näin ilman jälkeläisiä Brahe adoptoi perillisekseen veljenpoikansa Nilsin, jonka isä oli kuollut vuonna 1632 Lützenin taistelussa.

 Kuolema 
pienoiskuva|Pietari Brahen kuolinpaikka Bogesundin linna Vaxholmin kunnassa Tukholman läänissä.
Per Brahe säilytti näkyvän aseman Ruotsin politiikassa 1670-luvun puolelle asti. Tultuaan täysi-ikäiseksi kuningas Kaarle XI alkoi suosia neuvonantajina nuorempaa sukupolvea, ja ikääntynyt kreivi Brahe jäi hoitamaan tiluksiaan.

Per Brahe nuorempi eli loppuelämänsä eri puolilla Ruotsia sijainneilla maatiloillaan. Hän kuoli 78-vuotiaana 12. syyskuuta 1680 Bogesundin linnassa lähellä Tukholmaa.
pienoiskuva|Per Brahe nuorempi 1662.
pienoiskuva|Pietari Brahen muotokuva n. 1670–1699.

 Valtiollinen ura 
 Sotilasura 1626–1631
Opiskelunsa jälkeen Brahe aikoi siirtyä Hollannin palvelukseen, mutta palasi isänsä pyynnöstä Ruotsiin vuonna 1626 ja asettui kuninkaan palvelukseen. Hänestä tuli Puolan sodan loppuvaiheissa 21. toukokuuta 1626 Kustaa II Aadolfin kamariherra. Brahe oli kuninkaan mukana muun muassa Danzigin kaupungin piirityksessä, jossa hän osallistui kuninkaan seulaksi ammutun veneen uppoamisen estämiseen.1600-luku Turussa. s. 31 Brahe ylennettiin Smoolannin ratsuväkirykmentin everstiksi 27. heinäkuuta 1628, ja hän vastaanotti rykmentin komentajan tehtävät seuraavan vuoden toukokuussa. Sairastettuaan ankaran kuumetaudin hän luopui vuonna 1631 sotilasurastaan, jonka jälkeen hän siviiliuralle siirtyi politiikkaan.
pienoiskuva|Per Brahe nuorempi 1675.

 Siviiliura vuodesta 1628 ja valtaneuvos 1630–1637 
Brahe toimi laamannina vuosina 1628–1630 ja oli nuoresta iästään huolimatta aateliston maamarsalkkana vuosien 1629 ja 1630 valtiopäivillä. Brahen päävirka oli Svean hovioikeuden asessorin tehtävä. Lisäksi hän toimi valtaneuvoston jäsenenä eli valtaneuvoksena vuosina 1630–1637 sekä vuodesta 1633 diplomaattisissa tehtävissä Saksassa valtakunnankansleri Axel Oxenstiernan alaisuudessa.

Aluksi Brahen ura eteni hyvin, mutta sitten hän riitautui Oxenstiernan kanssa. Brahe johti vuonna 1635 Puolan kanssa käytyjä Stuhmsdorfin välirauhaneuvotteluja, mutta neuvottelujen lopputuloksena olleen rauhansopimuksen katsottiin olleen Ruotsille epäedullinen ja Brahe sai epäonnistumisesta syyt niskoilleen. On esitetty, että Brahe vetäytyi Oxenstiernan tieltä, kun hänet nimitettiin Suomen kenraalikuvernööriksi, tai että Oxenstierna halusi hänestä eroon järjestäessään hänet Suomeen.

 Brahe Suomen kenraalikuvernöörinä 1637–1640 
Brahe toivoi pääsevänsä kuningatar Kristiinan holhoojahallitukseen, mutta sen sijaan hänet lähetettiin Suomeen vuosiksi 1637–1640.Suuri henkilökirja Aloite siirtoon tuli holhoojahallitukselta. Brahen ensimmäinen kenraalikuvernöörikausi Suomessa jäi lyhyeksi, sillä hän halusi osallistua Ruotsin valtakunnanpolitiikkaan. Lisäksi yksityiset taloudelliset seikat vetivät häntä takaisin Ruotsiin. Brahe kuitenkin tiettävästi nautti itsenäisistä tehtävistä, joissa sai olla ylimpänä päättäjänä joutumatta ottamaan käskyjä keneltäkään.

pienoiskuva|282x282px|Pietari Brahen (kuvassa keskellä) myötävaikutuksesta perustettiin Suomen ensimmäinen yliopisto, Turun kuninkaallinen akatemia 26. maaliskuuta 1640.

Brahe toimi ensimmäisen kerran Suomen kenraalikuvernöörinä vuosina 1637–1640. Hänet nimitettiin tehtävään verotuksessa ilmenneiden epäkohtien takia. Brahe huomautti nimityksen jälkeen, että hän ei osannut suomea eikä hänellä ollut kokemusta vastaavan toimen hoitamisesta. Brahe saapui Suomeen perheineen marraskuussa 1637. Hän asettui asumaan Turun linnaan, jonne hän sijoitti myös kenraalikuvernöörin viraston. Virasto jakautui kansliaan, tilikamariin, joka vastasi tilinpidosta, ja verokamariin, joka vastasi verovarojen hallinnosta. Linnansihteeri Jöns Schmidt toimi kanslian johtajana. Kanslian tiloja uudistettiin vuonna 1638 kunnostamalla ja lisäämällä tulisijoja. Kenraalikuvernöörin asiakirjoille ja vero- ynnä muille tilikirjoille muurattiin seiniin lukollisia komeroita. Brahe korjautti linnaa ja lisäsi asuinosan viihtyisyyttä seinävaatteilla ja tauluilla.

Brahe teki virkakautensa aluksi laajan tarkastusmatkan. Se suuntautui ensin Ylä-Satakuntaan ja sieltä Hämeen kautta Savoon ja edelleen Viipuriin, Käkisalmeen, Pähkinälinnaan ja Nevanlinnaan. Sitten hän palasi Helsingin kautta Turkuun. Pohjanmaa ei kuulunut Brahen kenraalikuvernöörikuntaan. Vuonna 1639 hän teki vielä kaksi matkaa, joista jälkimmäisellä hän kävi Vienan Karjalassa ja Pohjois-Suomessa. Keväällä 1640 hän teki neljännen matkan Inkerinmaalle ja Savoon. Brahe oli puolet ensimmäisestä virkakaudestaan matkoilla. Suomi maana oli Brahen mielestä vauras ja luonnonolot suotuisia, mutta hän sai suomalaisista sellaisen kuvan, että kansalta puuttui sivistystä ja usein myös ahkeruutta. Rannikkoseutujen asukkaita hän piti ahkerina, mutta sisämaan asukkaita hän piti itsepäisinä, alkukantaisina, tottelemattomina, riitaisina, taikauskoisina ja laiskoina. Hän oli varauksetta sitä mieltä, että Sisä-Suomen asukkaiden luonteessa oli monia vikoja ja paheita ja he toimivat "oman väärän mielensä jälkeen". Matkoillaan hän kuunteli rahvaan valituksia ja ratkoi kiistakysymyksiä.

Brahen tavoitteena oli ensimmäisen kauden aluksi puuttua henkilökysymyksiin. Maaherroiksi ja myös näiden alaisuuteen virkamiehiksi nostettiin hänelle mieleisiä henkilöitä. Brahen mielestä Suomen läänit olivat liian laajoja, ja hänen esityksestään läänejä jaettiin pienemmiksi kokonaisuuksiksi. Läänien pienentyessä verotuksen järjestämisestä ja valvomisesta tuli helpompaa. Oikeusjärjestelmän saralla Brahe pääsääntöisesti tuki Turun hovioikeuden toimintaa. Brahen ensimmäisellä kaudella Suomeen luotiin myös postilaitos Tanskan mallin mukaan. Postin kuljetus järjestettiin luomalla postitalonpoikien järjestelmä. Alkuun Suomessa oli vain kolme postilinjaa ja linjojen varressa olleissa kaupungeissa postikonttorit. Brahe yritti kehittää myös kaupunkien hallintoa ja perusti pormestarin virkoja. Läänien lisäksi Brahe jakoi myös seurakuntia. Hän pyrki uudistuksillaan tehostamaan, yhtenäistämään ja keskittämään hallintoa. Brahe pyrki parantamaan veronkantoa ja paikallishallintoa sekä noudattamaan merkantilista talousjärjestelmää. Hän yritti estää verotusta kiertävää maakauppaa ja perusti tämän vuoksi uusia markkinapaikkoja, kaupankäynnin keskuksia ja kaupunkeja. Uusille kaupungeille laadittiin yhtenäiset ruutuasemakaavat turvallisuus- ja yhtenäisyysnäkökulmien takia.

Ensimmäisellä kaudellaan Brahe perusti Hämeenlinnan (1638)1600-luku Turussa. s. 43 ja Savonlinnan (1639) kaupungit.1600-luku Turussa. s. 46 Virkakautensa jälkeen hän saattoi vaikuttaa myös Sortavalan perustamiseen. Helsinki siirrettiin tänä aikana Vantaankosken suulta Vironniemelle. Brahe havaitsi, että Suomen kouluolot olivat huonot. Hänen mielestään Suomen asukkaat olivat sivistymättömiä, ja hän piti ongelmana erityisesti pätevien virkamiesten puutetta. Pätevän virkamieskunnan saamiseksi Brahe kehitti koulutusta ja tieteenharjoitusta. Brahe perusti triviaalikoulut Turkuun, Helsinkiin, Uuteenkaarlepyyhyn ja Poriin. Lisäksi hän perusti pedagogiot Savonlinnaan, Hämeenlinnaan ja Käkisalmeen. Hän siirsi Turusta kymnaasin Viipuriin ja perusti lastenkoulun Saltvikiin.

Brahe esitti veroparselien määräksi neljää – vilja, kala, voi ja terva – mutta ehdotusta ei toteutettu. Hän kehitti myös maanmittauslaitosta. Maaseudun olot tasapainottuivat, kun sotaväenotto sidottiin maaomaisuuteen. Brahe pyrki niin sanottua puhdasoppisuutta suosimalla yhtenäistämään kirkon oppijärjestelmää. Hän suosi myös taiteita. Lisäksi hän ehdotti Saimaan kanavan rakentamista, mikä toteutui vasta 200 vuotta myöhemmin.

 Turun akatemian perustaminen ja toiminta sen kanslerina 
pienoiskuva|Albert Edelfeltin luonnos Pietari Brahesta Turun akatemian vihkiäiset -triptyykkiin.
Kuningatar Kristiina perusti kuninkaallisen Turun akatemian Pietari Brahen ja Turun piispa Isaacus Rothoviuksen tuella vuonna 1640. Suurvaltakaudella koulutukseen ja sivistykseen alettiin kiinnittää Ruotsissa aiempaa enemmän huomiota. Voimakas Turun akatemian perustamisen ajaminen oli myös osa Brahen poliittista toimintaa. Brahe vastusti keskittämistä, jolla Uppsalan yliopistosta ajateltiin tehtävän Ruotsin ainut keskusyliopisto. Hänellä oli Ruotsissa kyvykäs tukija, Västeråsin hiippakunnan piispa Johannes Rudbeckius. Brahen ja Rudbeckiuksen toimia helpotti se, että kuningas Kustaa II Aadolf nosti vuonna 1632 Tarton kymnaasin yliopistoksi. Brahe avasi perustamansa Turun akatemian 15. heinäkuuta 1640 ja toimi sen ensimmäisenä kanslerina vuodesta 1646 lähtien aina kuolemaansa saakka.Kuninkaallinen Turun akatemia  Helsingin yliopistomuseo Arppeanum Turun akatemia oli Ruotsin kolmas yliopisto. Muut sijaitsivat Uppsalassa ja Tartossa.

Brahe kannusti Turun akatemian kanslerina rehtori Simon Kexlerusta toimittamaan akatemialle oppikirjoja. Tiedon ja taidon kuvat, Anna Perälä, SKS 2003 s. 23–28, 41, 181 Kexlerus julkaisikin Turussa lähes 40 väitöskirjaa. Suurin osa oli aritmetiikan, geometrian, trigonometrian ja tähtitieteen oppikirjoja.Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesmatrikkeli 1640–1917, hakusana Kexlerus Simon. viitattu 24.12.2007

Brahe pyysi ja innosti Kexlerusta kokoamaan astronomisen teoksen ja vieläpä poikkeuksellisesti ruotsin kielellä. Työ jäi Kexlerukselta kesken hänen kuollessaan vuonna 1669, mutta kansleri Brahe siirsi teoksen valmiiksi saattamisen Kexleruksen seuraajalle Johannes Flachseniukselle. Brahe ilmaisi 1669 heinäkuussa konsistorille kirjoittamassaan kirjeessä, että Astronomian käsikirjoituksen kuvitusta tulisi parantaa, ja kehotti konsistoria antamaan teoksien kuvitustyön turkulaiselle kaivertajalle. Brahe kirjoitti vielä vuonna 1678 Turun akatemian konsistorille, että Astronomian painatuskuluihin ja teoksen kuvittamiseen tarvittavien puupiirroslaattojen kaivertamiseen myönnettäisiin 400 hopeataalaria. Brahen kuoltua teos menetti tärkeimmän ja vaikutusvaltaisen tukijansa. Vuodelta 1694 on konsistorin pöytäkirjoissa maininta, että Flachseniuksen akatemian laskuun teettämät puupiirroslaatat, todennäköisesti Astronomian kuvitukseen tarkoitetut, talletettiin Turun akatemian kirjastoon. Kexleruksen käsikirjoituksesta on säilynyt 70 sivua, mutta kuvituksesta ei ole tietoa.

 Nimitys drotsiksi 1641 
Brahesta tuli vuonna 1640 jälleen valtaneuvos, jona hän toimi kuolemaansa saakka. Drotsi Gabriel Gustavinpoika Oxenstiernan kuoltua syksyllä 1640 oli uudeksi drotsiksi kaksi ehdokasta, Gabriel Bengtinpoika Oxenstierna ja Pietari Brahe nuorempi. Brahe väitti kuningas Kustaa II Aadolfin luvanneen viran hänelle. Ruotsin valtaneuvosto suoritti suljetun lippuäänestyksen, jolloin äänet menivät ehdokkaiden kesken tasan. Valtaneuvosto antoi lopullisen ratkaisun arvalle, jonka 14-vuotias kuningatar Kristiina veti Brahen voitoksi. Brahe nimitettiin drotsiksi vuonna 1641. Toimeen liittyi vuosina 1641–1660 Svean hovioikeuden presidentin virka ja vuosina 1660–1680 koko oikeuslaitoksen ylitarkastajan virka.

Brahe johti Tanskan vastaisia sotatoimia vuosina 1643–1644.

 Toinen kausi Suomen kenraalikuvernöörinä 
Brahe nimitettiin uudelleen Suomen kenraalikuvernööriksi vuonna 1648. Tällä kertaa nimitys oli ensimmäistä kertaa selvemmin karkotus pääkaupungista, sillä Brahe oli ajautunut useissa asioissa konfliktiin kuningatar Kristiinan kanssa, joka halusi hänet pois Tukholmasta. Brahe nimitettiin uudelleen Suomen kenraalikuvernööriksi vuonna 1648. Toisella kerralla vastuualueena oli koko Suomi Käkisalmen lääniä lukuun ottamatta. Ennen Suomeen tuloaan hän totesi tarvitsevansa kolme vuotta Suomen asioiden kuntoon saamiseksi.

Toisellakin kaudellaan Brahe aloitti virkansa hoitamisen pitkillä tarkastusmatkoilla; hän teki vuosina 1648–1650 ainakin kolme pitkää matkaa Suomessa. Brahe jatkoi läänien hallinnon tehostamista, mutta tällä kertaa aikaisemmin jaetut läänit yhdistettiin uudelleen, jotta palkkakulut vähenisivät. Oikeusjärjestelmän toimintaa parannettiin määräämällä, että kihlakunnantuomareiden palkkausta varten varattuja veroja ei saisi enää läänittää. Lisäksi tuomarien virkoihin alettiin nimittää lainoppineita hovioikeuden asessoreita. Brahe yritti kehittää kaupankäyntiä merkantilismin oppien mukaisesti. Määrättiin, että kaupunkien kaikkien porvareiden tuli kilpailla tasa-arvoisesti tuotteista, joita talonpojat toivat kaupunkeihin.

Toisella virkakaudellaan Brahe perusti uusiksi kaupungeiksi vuonna 1649 Salon (nykyinen Raahe)1600-luku Turussa. s. 60, Lappeenrannan ja Koppön eli Kristiinankaupungin, vuonna 1650 Kajaanin 1600-luku Turussa. s. 62 sekä vuonna 1653 Vehkalahden (nykyinen Hamina) 1600-luku Turussa. s. 65, Kuopion ja Brahean (nykyisin Lieksa). Postilaitosta täydentämään perustettiin majatalo eli kestikievarilaitos. Postilaitoksen toiminta parani vasta tämän jälkeen. Uusi koulujärjestys tuli voimaan vuonna 1649.

Kun Brahen virkakausi Suomessa oli kestänyt kolme vuotta, hän alkoi suunnitella Ruotsiin palaamista. Brahe sai Ruotsiin paluuseen lopullisen sysäyksen, kun kuningatar Kristiina alkoi harkita kruunusta luopumista. Toisen kenraalikuvernöörikautensa aikana Brahe pettyi siihen, ettei Suomessa ollut tapahtunut edellisen käynnin jälkeen hänen odottamaansa kehitystä. Hän muutti takaisin Ruotsiin syksyllä 1651 palaamatta enää Suomeen. Brahe jatkoi kenraalikuvernöörinä vielä vuoteen 1654, mutta oletti huolella rakentamansa lääninhallituksen toimivan moitteettomasti, jolloin kenraalikuvernöörin läsnäoloa ja ehkä itse virkaakaan ei pian enää tarvittaisi. ”Säästösyistä” kenraalikuvernöörin virka lakkautettiinkin vuonna 1669.Turun linna, s. 90

 Pohjan sota 
Pohjan sodassa kuluessa vuonna 1657, ruotsalaiset torjuivat tanskalaisten uhkaavan hyökkäyksen, ja solmitussa Roskilden rauhassa Ruotsiin liitettiin aiemmin Tanskan hallussa olleet Skåne, Halland, Blekinge, Bornholm, Bohuslän ja Trondheim. Ruotsi hyökkäsi uudestaan Tanskaan kesällä 1658, mutta sotaonni oli Ruotsille huonompi. Ruotsin armeija teki epäonnistuneen rynnäkön piiritettyä Kööpenhaminaa vastaan helmikuussa 1659. Pian Ruotsi oli tukalassa asemassa, koska Tanskan avuksi oli tullut Alankomaiden laivasto ja Pohjan sota jatkui edelleen Itävaltaa, Puolaa ja Brandenburgia vastaan. Ruotsin armeija lyötiin Nyborgin taistelussa marraskuussa 1659. Ruotsi oli pakotettu Kööpenhaminan rauhaan 1660.

 Kaarle XI:n holhoojahallitus 
Kuningas Kaarle X Kustaa kuoli yllättäen vain 37-vuotiaana 13. helmikuuta 1660 kesken valtiopäivien. Brahen johdolla kumottiin kuninkaan testamentti, joka olisi keskittänyt vallan Kaarle X:n veljelle kreivi Adolf Johanille – Brahen vävylle – ja Brahe kohosi uuden holhoojahallituksen johtoon. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1672 saakka. Uusi hallitsija Kaarle XI oli vain 4-vuotias. Brahe vastusti liittoutumista katolisen Ranskan kanssa, ja Ruotsi solmi Tanskan kanssa Kööpenhaminan rauhan 27. toukokuuta 1660. Alankomaiden välittämässä rauhassa Ruotsi luovutti Trondheimin maakunnan Yle/Pohjoismaiden historiaa ja Bornholmin saaren takaisin Tanskalle. Kuninkaita ja alamaisia, Mirja Itkonen (suom), Schildts 2000 s. 176–177 Brahe oli 1660-luvulla drotsina holhoojahallituksen näkyvin toimija ja valtansa huipulla. Brahen valvonnassa Ruotsi neuvotteli kohtuullisin ehdoin rauhansopimukset erikseen Tanskan, Puolan ja Venäjän kanssa.

 Brahen tavoitteet valtiomiehenä 
 Aristokratian kannattaja, suurmaanomistaja ja reduktion vastustaja 
Brahe oli vankka aatelisvallan kannattaja ja vastusti alempien säätyjen tavoitteita. Hän kannatti vallanjaon kysymyksissä aateliston oikeuksien säilyttämistä ja oli siten valtakunnankansleri Axel Oxenstiernan vastustaja. Valtaneuvostossa ja drotsina Brahe pani toimeen yksityiskohtaisia uudistuksia, mutta yleispoliittisissa kysymyksissä hän ilmaisi kantansa varovaisesti.

Kuningatar Kristiinan ylenpalttinen läänitysten jako aatelisille ja aatelisäätyyn korottaminen uhkasi Ruotsin valtion taloutta kassakriisillä. Rälssitilat nimittäin olivat verovapaita, mikäli täyttivät sotavarustusvelvollisuutensa. Koska aatelisilla oli oikeus määrätä tiloillaan lampuoteina eli vuokraviljelijöinä olevien talonpoikien päivätöistä läänitysmaillaan, näiden talonpoikien taakka kasvoi riippuen isännästä. Lisäksi rälssitilalliset yrittivät saada perintöoikeuden omaavia talonpoikia menettämään oikeutensa, jolloin nämäkin tulisivat tilan lampuodeiksi. Toisaalta kruunun talonpojilta koottiin sama verotaakka ja sotaväenotto kuin he olivat aikaisemmin jakaneet rälssiin korotettujen tilojen kanssa.Katajala, Kimmo; Suomen kapina, SKS 2002 s. 296–312 Vuoden 1650 valtiopäivillä papisto, porvarit ja talonpojat toimivatkin äänekkäässä yhteistyössä ja vaativat reduktiota eli jaettujen läänitysten palauttamista kruunulle.
pienoiskuva|Per Brahen profilikuva hopeamitalissa vuodelta 1665, jossa kääntöpuolella (reverso) kirjoitus: ”PETR: BRAHE. CO:MES. III. WISINGSBOURG 1665.”
Valtaneuvostossa drotsi Brahe luonnollisesti vastusti kolmen säädyn yhteisiä vaatimuksia; hän oli Ruotsin valtakunnan suurimpia maanomistajia. Kuningatar Kristiinan lahjoitusten myötä hänelle kuulunut Visingsborgin kreivikunta käsitti 900 manttaalia ja oli siten suurempi kuin Axel Oxenstiernan tai Magnus De la Gardien kreivikunnat. Brahe harjoitti läänitystensä alueella merkittävää rakennus- ja liiketoimintaa, perusti muun muassa paperitehtaan ja kirjapainon. Hänellä oli myös oma orkesteri.

Vuoden 1655 valtiopäivillä maamarsalkka Erik Henrikinpoika Fleming teki esityksen läänityksien osittaisesta reduktiosta eli palauttamisesta kruunulle. Tätä oli kuningas Kaarle X Kustaa valmistellut valtaneuvostossa ja siis aatelisten keskuudessa. Muut säädyt pidettiin valmisteluiden ulkopuolella. Aateli pyrki turvaamaan etunsa luopumalla ”neljännesperuutuksella” osasta läänityksistään.

pienoiskuva|Visingsborgin linnan rauniot kaakosta nähtynä.
Pietari Brahen jo kuoltua täysi-ikäiseksi tullut kuningas Kaarle XI toteutti ison reduktion 1680-luvulla, jolloin Brahen perilliset menettivät Visingsborgin kreivikunnan ja Kajaanin vapaaherrakunnan. Lisäksi Brahen johtaman holhoojahallituksen todettiin jälkeenpäin syyllistyneen valtion varojen tuhlaamiseen, ja Brahen kuolinpesä joutui maksamaan korvauksia, jolloin suurin osa muustakin omaisuudesta oli myytävä.

 Brahe ja suomen kieli 
Brahe pyrki edistämään suomen kielen kirjallista ja suullista käyttöä hallinnossa. Hän esimerkiksi antoi teologian professori Petraeukselle tehtäväksi kirjoittaa suomen kielen oppikirja ruotsalaisille, saksalaisille ja skotlantilaisille. Petraeus julkaisikin vuonna 1649 suomen kielen kieliopin Linguae Finnicae brevis institutio.Vanhimman suomalaisen kirjallisuuden käsikirja, Tuija Laine (toim) SKS 1997 s. 207–209 Brahe myös edisti vuoden 1642 raamatunkäännöstä, ja myöhemmin hän suositteli nuorelle kuningas Kaarle XI:lle suomen kielen taidon hankkimista.Otavan Iso Tietosanakirja

Kun Turun piispa Johannes Gezelius vanhempi ehdotti Brahelle tyttärensä kihlattua, maisteri Jacob Lindemania saksan kielen professoriksi Turun akatemiaan, Brahe ilmoitti Gezeliukselle, ettei saksan opetus vastaperustetussa akatemiassa ollut kovinkaan tarpeellista ja että hyödyllisempää olisi opettaa saksalaisille ja ruotsalaisille suomea.Album_amicorum, Pentti Aalto – Uusfilologiaa Turun Akatemiassa, 1986 s. 13–23 Vielä 1660-luvulla Brahe ilmoitti tukensa kaikille suomen kielen opetushankkeille Turun akatemiassa.

 Noitavainojen hillitsijä 
Brahe puuttui vielä valtaneuvoksena Suomen asioihin, lähinnä hallinnon ”ylilyönteinä” pitämiinsä tapauksiin. Ne liittyivät usein 1660–1670 -lukujen noitavainoihin. Tällainen tapaus oli taikuuden harjoittamisesta ja yhteydestä piruun syytetyn ylioppilas Henrik Tuomaanpoika Eoleniuksen kuolemantuomio. Turun piispa Johannes Terserus piti vuonna 1661 tämän ”liian helppoa” syyrian ja arabian aapiston (eli kirjaimiston) oppimista merkkinä sopimuksesta sielunvihollisen kanssa. Brahe vaikutti asiaan, ja hovioikeus muutti kuolemanrangaistuksen kirkkorangaistukseksi. Brahen mielestä kyseessä oli pelkkä teinin eli nuoren opiskelijan kerskailu, ja tutkintovankeus oli hänestä ylioppilaalle riittävä rangaistus, kuolemanrangaistuksen ollessa vakavaa liioittelua. 1600-luku Turussa. s. 76

Suomesta puuttui 1600-luvulla riittävän voimakas kirkollinen auktoriteetti, jotta kansanuskomuksista olisi saatu karsituksi noitasapattikulttuuri. Vaikka Turun piispana vuosina 1664–1690 toiminut Johannes Gezelius vanhempi oli perehtynyt opilliseen noituuteen, vastapainona toimi juuri kreivi Brahe, joka suhtautui noitavainoihin hyvin epäilevästi. Hänen evättyään tukensa Gezeliukselta noitien paljastamiseksi jäivät noitavainot Suomessa Ruotsiin verrattuina laimeiksi. Synnin palkka on kuolema, Marko Nenonen ja Timo Kervinen, Otava 1994 Samaten Brahe kovisteli vuonna 1667 piispa Gezeliusta ”huonosta esimerkistä”, kun tämä syytti luonnontieteen professori Georg Alanuksen leskeä noituudesta ja taikajuoman välittämisestä Gezeliuksen vaimolle. Gezelius joutui väitteestään suorittamaan 400 riikintaaleria hyvitystä Alaniuksen leskelle.1600-luku Turussa. s. 78 Brahe yritti viivyttää Ruotsissakin noitasyytteistä johtuvia teloituksia vaihtelevalla menestyksellä.1600-luku Turussa. s. 80 Hänen mielestään yhtään kuolemantuomiota ei saisi panna toimeen, ennen kuin asian olisivat tutkineet varta vasten nimetyt papit ja maallikot, mikä tarkoitti, että kun kuolemantuomioon oli noitaoikeudenkäynnissä päädytty, tulisi tutkinta suorittaa uudestaan. Käytännössä valtaneuvoksen vahvistus kuitenkin riitti kerran tuomitun kuolemantuomion täytäntöönpanoon.Nenonen, s. 97–98

 Brahen hallintokauden merkitys Suomelle 
 Yhtenäistämispolitiikka 
Kaikki Pietari Brahen uudistukset toteutettiin hierarkkisesti ylhäältä alas. Hänen uudistuksiensa toteuttamisessa ei otettu huomioon talonpoikia. Uudistukset puuttuivat lähes kaikkiin elämänaloihin. Niiden päätarkoitus oli yhtenäistämispolitiikan toteuttaminen. Sen perusteena oli Ruotsissa vallalla ollut käsitys, jonka mukaan esimerkiksi Suomen ja Tanskalta vallattujen maakuntien olot poikkesivat huomattavasti Ruotsista. Yhtenäistämispolitiikan tavoitteena oli pienentää tätä eroa niin, että koko valtakunnassa olisi sama uskonto, sama laki, sama hallitsija ja mielellään myös samat tavat.

 Brahen läänitykset ja omistukset Suomessa 
pienoiskuva|220px|Brahelinnan ympärysmuurin raunioita Ristiinassa.
Pietari Brahe oli omana aikanaan Ruotsin suurin maanomistaja. Kuningatar Kristiina luovutti vuonna 1650 hänelle läänitykseksi Kajaanin vapaaherrakunnan, johon kuuluivat Kajaanin tai Paltamon, Kuopion ja Iisalmen pitäjät. Läänitys käsitti kaikkiaan 48 000 km² maata, ja sen tuotto oli yli 10 000 riikintaaleria.1600-luku Turussa. s. 61Reijo Heikkinen Vuonna 1652 Brahe osti vielä Ruotsin kruunulta 30 399 riikintaalerilla rälssitilakseen suurehkon osan Salon eli Saloisten pitäjää, nykyisen Raahen alueen. Hän osti myös komissaario Henrik Cronstjernalta Käkisalmen läänistä Pielisen pogostan. Näin Brahen omistuksessa oli 1650-luvun puolivälissä huomattava osa koko itäisestä Suomesta.Reijo Heikkinen

Kajaanin vapaaherrakunnan lisäksi Brahen omistuksiin kuuluivat Brahelinnan seudun läänitys sekä lännessä Marttilan ja Paraisten pitäjissä olevat tilukset.Reijo Heikkinen Brahelinna oli hänen rakennuttamansa linnakartano Ristiinassa Etelä-Savossa. Brahe rakennutti Brahelinnan Ristiinan ollessa osa hänen läänitystään. Linnakartano rakennettiin vuosien 1646–1669 aikana. TaskuTietojätti, Gummerus 1986 3. p s. 236 Suunnitelmissa oli kehämuurilla ympäröity kaksikerroksinen asuinkartano, jonka puolustuksena olisi ollut kaksi pyöreää tornia. Gardberg, s. 136 Kartano poltettiin isovihan aikana. Nykyisin Brahelinnan paikalla on raunioita ja turistikeskus.

Brahe teetti suuria muutostöitä vuosien 1661–1666 aikana myös Kajaanin vapaaherrakunnan tiluksilla Kajaanin linnassa. Niiden jälkeen linnaa ympäröi muun muassa seitsemän tykkipatteria.

 Brahen henkilön ja tekojen muistaminen 
pienoiskuva|Pietari Brahen patsas Turussa.

 Yliopistojen muotokuvaperinne 
pienoiskuva|Pietari Brahen patsas Raahessa.
Turun akatemian ja sittemmin Helsingin yliopiston akateeminen muotokuvaperinne on saanut alkunsa kansleri Brahen vuonna 1652 Turun akatemian kirjastolle lahjoittamasta muotokuvasta. Yliopiston kanslerien ja rehtorien sekä hallitsijoiden muotokuvia on yliopiston hallussa nykyään katkeamaton sarja. Helsingin yliopiston museo (1982), s. 17–18

 Brahen muistomerkit ja hänen mukaansa nimetyt kohteet 

Pietari Brahelle on pystytetty Suomessa patsas Turkuun (1887), Raaheen (1888), Lieksaan (1953) ja Kajaaniin (1954).

Brahen Turussa olevan patsaan jalustaan on kirjattu hänen kuuluisat sanansa, jotka hän kirjoitti päiväkirjaansa ensimmäisen kenraalikuvernöörikautensa päätteeksi:

Brahen mukaan on nimetty teitä ja katuja muun muassa Helsingissä, Hämeenlinnassa, Kajaanissa, Kuopiossa, Lappeenrannassa, Lieksassa, Mikkelissä, Raahessa, Ristiinassa, Savonlinnassa ja Turussa. Myös useat Pietarinkatu-nimiset kadut Suomessa ovat saaneet nimensä hänen mukaansa. Brahen mukaan on nimetty myös Raahen kaupunki, hotelleja, ravintoloita, järjestöjä sekä Liisi Oterman vuonna 1942 löytämä asteroidi 1680 Per Brahe. Brahe on kuvattu vuosina 1949 ja 1982 julkaistuissa postimerkeissä.Luettelo numeroiduista asteroideista Minorplanetcenter. Viitattu 16.8.2011.

 ”Kreivin aikaan” 
Vielä nykyäänkin käytetään sanontaa ”kreivin aikaan”, joka nykyisin yleensä tarkoittaa, että jotakin tapahtuu juuri ajoissa tai sopivalla hetkellä. Alun perin ilmauksella tarkoitettiin Brahen hallintokautta. Sanonta on tullut suomen kieleen ilmeisesti 1800-luvulla.

Kuvaava on, että 1600-luvun alussa Ruotsissa oli yleinen näkemys Suomesta ”maan äärenä”, jossa ei tuolloin ollut yhteiskuntarauhaa. Kuningas Kustaa II Aadolf halusi kehittää tilannetta perustamalla 15. kesäkuuta 1623 kuninkaallisella valtakirjalla Turun hovioikeuden. Hovioikeuden ensimmäinen presidentti ja Suomen maaherra Nils Tuurenpoika Bielke (1623–1628) piti suomalaisia ”pahana ja barbaarisena kansana”, ja Turun piispa (1627–1652) Isaacus Rothovius totesi asuvansa Turussa ”skorpionien ja barbaarien keskellä”. Heikki Ylikangas, Väkivallasta sanan valtaan, 1999 s. 113–115 Heidän aikalaisenaan Brahe toimi aktiivisesti Suomea kehittääkseen ja uskoi ”itämaana” pidetyn Suomen mahdollisuuksiin kehittyä. ”Kreivin aika” olikin todellista kehittymisen ja sisäisen rauhoittumisen aikaa Suomessa.

 Lähteet 


















 Viitteet 

Kirjallisuutta
 (Historiallinen romaani.)

 Aiheesta muualla 

Per Brahe den yngre. Nordisk Familjebok.

 Per Brahe. Svenskt biografiskt lexikon.

Luokka:Valtaneuvokset
Luokka:Ruotsin hovioikeuksien presidentit
Luokka:Suomen kenraalikuvernöörit
Luokka:Ruotsalaiset kreivit
Luokka:Vuonna 1602 syntyneet
Luokka:Vuonna 1680 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Ruotsalaiset aateliset