Sicán

Sicán (myös Lambayequen sivilisaatio) oli Perun pohjoisrannikolla noin vuosina 750–1375 vallinnut arkeologinen kulttuuri. Se tunnetaan korkeatasoisesta metallurgiastaan ja varsinkin kultaesineistään. Sicán ei todennäköisesti muodostanut yhtenäistä valtakuntaa, mutta sen teokraattiset hallitsijat nauttivat suuresta vauraudesta ja uskonnollisesta vaikutusvallasta.
pienoiskuva|kultainen hautanaamio

 Nimi ja maantiede 

Sicán on mochicankielinen nimi La Lechen alajuoksulle ja ympäröivälle jokilaaksolle. Nimen kirjaimellinen merkitys on ’Kuun temppeli’ tai ’Kuun talo’. Nykyään sillä viitataan Mochen kulttuurin taantumisen jälkeen noin vuosina 700–750 syntyneeseen arkeologiseen kulttuuriin, joka vallitsi nykyisen Perun pohjoisella rannikolla. Kulttuurin ydinalue sijaitsi Lambayequen alueella. Sicánin hallitsema alue oli noin 400 kilometrin mittainen rannikkokaistale. Alueella oli noin puolet Perun rannikon silloisesta maatalousmaasta ja väestöstä.

Sicán-valtakunta sekoitetaan joskus Chimoriin. Se sijaitsi kuitenkin Chimoria pohjoisempana ja edelsi sitä. Sekaannukseen on vaikuttanut haudanryöstäjien toiminta, jonka seurauksena monien Sicán-esinelöytöjen alkuperää ei tarkoin tunneta. Sicánin tieteellinen syvällinen tutkimus alkoi vasta vuoden 1980 paikkeilla.

 Historia 

pienois|vasen|Túcumen laaksossa on 26 Sicánin kulttuurin rakentamaa pyramidia.
Sicánin kronologia jaetaan kolmeen vaiheeseen, jotka ovat varhainen (700/750–900 jaa.), keskinen (900–1050 jaa.) ja myöhäinen (1050–1375 jaa.). Keskistä Sicánia kutsutaan myös Lambayequen kulttuuriksi. Nimitys on kuitenkin ongelmallinen, sillä Lambayequen keramiikan määrittely perustui haudanryöstäjien löytämiin esineisiin ja sen historiallista merkitystä arvioitiin siirtomaa-ajalla muistiin merkityn Naymlapin legendan pohjalta.

Perimätiedon mukaan Sicánia hallinneen dynastian perusti Naymlamp, jonka johtama soturijoukko saapui etelästä balsaveneillä ja asutti Pohjois-Perun rannikon laaksot. Ensimmäinen hänen perustamansa kaupunki oli Chot eli nykyinen Huaca Chotuna. Hallituskautensa lopulla Naymlapin selästä levittäytyi siivet, joilla hän lensi auringonlaskuun. Hänen perustamaansa dynastiaan kuului 12 sukupolvea, jonka viimeinen hallitsija oli nimeltään Fempellec. Chimút kertoivat myöhemmin vastaavaa tarua oman valtakuntansa synnystä.

Varhainen Sicán tunnetaan huonosti. Se seurasi Perun pohjoisrannikolla aiemmin vaikuttanutta Mochen kulttuuria. Sicánin kulttuuri sai tunnistettavan hahmonsa 800-luvulla, kun aiempi Warin sivilisaatio taantui. Siinä sekoittuivat Mochen ja Warin vaikutteet.

Keskinen Sicán-kausi (noin 900–1100) oli kukoistuksen aikaa. Lambayequeen kehittyi omintakeinen aineellinen kulttuuri, yhteiskunta ja ideologia. Valtansa huipulla se oli Andien alueen poliittisesti voimakkain ja teknologisesti edistynein kulttuuri. Metallurgia saavutti ennennäkemättömän tason, ja kaupunkeihin rakennettiin suuria monumentteja. Kauppareitit ulottuivat Kolumbian eteläosiin, Amazonin yläjuoksulle ja nykyisen Chilen rajoille saakka. Yhteiskunta oli tiukan hierarkkinen. Sicánin rikkaus, poliittinen mahti ja uskonnollinen arvovalta olivat tuolloisen Perun suurimmat ja osin ennennäkemättömiä koko Andien sivilisaation historiassa. Kulttuurivaikutus ulottui laajalle alueelle Sicánin rajojen ulkopuolella. Sicánin hallitsijat eivät näytä kuitenkaan olleen kiinnostuneet uusien alueiden sotilaallisesta valloittamisesta.

Sicán alkoi taantua vuoden 1050 tienoilla. Batán Grandessa sijainnut keskuskaupunki hylättiin El Niñon aiheuttamien tulva- ja kuivuuskausien seurauksena. Kaupungissa on merkkejä myös tahallaan sytytetyistä tulipaloista. Vanhan pääkaupungin länsipuolelle Túcumeen perustettiin uusi keskus, jonka Chimor valloitti noin 1375. Sicánin taiteilijat pakkosiirrettiin Chan Chaniin. Sicánin taide, symboliikka, keramiikka ja metallurgia vaikuttivat merkittävästi Andien myöhempiin sivilisaatioihin.

 Yhteiskunta 

Sicán ei ollut yhtenäinen imperiumi vaan paikallisruhtinaiden hallitsemien kaupunkien löyhä verkosto, jota verisiteet pitivät koossa. Teokraattista yhteiskuntaa hallitsivat papit. Yhteiskunta oli hyvin epätasa-arvoinen. Uskonnollisen elämän keskus oli aluksi Batán Grande ja noin vuodesta 1100 alkaen Tucúme. 370 hehtaarin laajuisena se oli Andien sivilisaation suurin seremoniakeskus.

Sicán hallitsi suurta osaa Andien sivilisaation viljelymaasta. Toinen merkittävä viljelyalue sijaitsi eteläisellä ylängöllä Titicacan laaksossa. Maatalouden tuottavuutta parannettiin keinokastelulla. Sicánin kanavaverkostoa laajennettiin järjestelmällisesti, ja se oli esikolumbiaanisen ajan suurin.

Esikolumbiaaniselle Amerikalle poikkeuksellisesti Sicánissa tunnettiin metalliraha. Kuparista valmistettuja harkkoja käytettiin valuuttana noin vuosina 900–1100. Kauppareittien mukana liikkui kultahippujen, trooppisten simpukankuorien ja smaragdien kaltaisia ylellisyystuotteita. Ecuadorista tuodut Spondylus-simpukoiden kuoret olivat arvostettuja koruja ja koriste-esineitä. Laajempia kauppaverkostoja esiintyi Andeilla vasta chimújen ja inkojen valtakunnissa.

 Aineellinen kulttuuri 

pienois|pysty|Tumi-veitsi.
La Lechen laaksossa sijaitseva Batán Grande on Sicánin tunnetuimpia arkeologisia kohteita. Kaupungin muoto muistutti ylhäältä katsoen T-kirjainta, jonka pituus itä–länsisuunnassa oli 1,6 kilometriä ja pohjois–eteläsuunnassa noin kilometrin. Keskustorin ympärillä oli neljä savitiilistä rakennettua pyramidia ja muualla keskustassa vielä kymmenkunta pyramidia lisää. Suurimman pinta-ala on noin 250 neliömetriä. Pyramidimaisten kumpujen sisälle rakennettuihin kammioihin haudattiin muumioita ja ihmisuhreja sekä kuparista, hopeasta ja kullasta valmistettuja arvoesineitä. Kaupungissa oli myös suuri kanavaverkosto. Pääkaupungissa oli luultavasti vain joitakin tuhansia asukkaita, mutta sen liepeillä oli useita esikaupunkeja.

Sicánin taide oli esittävää ja keskittyi uskonnollisiin aiheisiin. Siinä toistuvat luonnollisen ja yliluonnollisen maailman rinnakkaisuutta ilmentävät hallitsija- ja jumalhahmo. Hallitsijoita kuvaavissa teoksissa on sekä todellisten hallitsijoiden asustusta että Naymlapin legendaa muistuttavia piirteitä.

Sicánin käsityön kuuluisimmat saavutukset liittyvät metallurgiaan. Pronssiesineitä valmistettiin arseenikuparista ja erilaisista kultaa sisältävistä seoksista. Metallia työstettiin takomalla, leikkaamalla, juottamalla ja hitsaamalla ja se koristeltiin kaiverruksin ja upotuksin. Tunnettu esinetyyppi on kultainen seremoniaveitsi tumi. Pronssista valmistettiin teräviä veitsiä arkikäyttöön. Tunnettu on myös Batán Granden haudoista löydetty kultanaamio ja -päähine, joka ilmeisesti oli hallitsijan käytössä. Sicánin sepät olivat erittäin taitavia päällystämään esineitä kullalla. Kullasta valmistettiin enintään noin 0,1 millimetrin paksuista foliota, joka taottiin kivivasaran ja alasimen avulla. Sicánissa tuotettiin metalliesineitä enemmän kuin minkään muun Andien sivilisaation piirissä. Jopa tavallisten ihmisten hautalahjojen joukossa oli pronssiesineitä. Metalliesineiden tuotannon keskus oli Cerro Huaringa, mistä on löydetty muinaisia sulatusuuneja ja takomoita.

Sicánin yläluokka pukeutui kullalla koristeltuihin tunikoihin. Korvissa käytettiin kiekkoja, jotka koristeltiin jalometalleilla ja -kivillä. Päähineitä voitiin koristella sulilla. Hallitsijan tunnuksena oli kuunsirpin muotoinen päähine. Ylellisiin kultaesineisiin verrattuna Sicánin kankaat olivat karkeita ja huolimattomasti viimeisteltyjä. Pyrkimyksenä oli ehkä tuottaa suuria määriä vaatteita laadun kustannuksella.

Keramiikka on koristeveistoksin somistettua ja kiillotettua mustaa savea. Veistokset esittävät ihmiskasvoja ja eläinhahmoja. Mochen kulttuurin tapaan Sicán suosi kaksiputkisia astioita. Muottien käyttö mahdollisti keramiikan sarjatuotannon. Saven lisäksi astioita valmistettiin kullasta ja hopeasta.

 Lähteet 



 Viitteet 

Luokka:96 Etelä-Amerikan historia
Luokka:Keskihorisontin kulttuurit
Luokka:Myöhäisen välikauden kulttuurit
Luokka:Perun arkeologiset kulttuurit