Caral

Caral on Andien esikeraamisen kauden arkeologinen kohde, joka edustaa Amerikan vanhinta tunnettua sivilisaatioa. Kaupunki sijaitsee Supe-joen laaksossa lähellä Perun rannikkoa.

Caralista on löydetty useita suuria kivirakennelmia, kuten pyramidimaisia kumpuja, temppeleitä, suuria aukioita ja asuinalueita. Ne osoittavat edistynyttä kaupunkisuunnittelua ja yhteiskunnallista organisaatiota. Caralin yhteiskunta perustui maatalouteen ja kalastukseen. Ruoantuotannon suuri ylijäämä mahdollisti seremoniakeskusten rakentamisen ja monimutkaisen yhteiskunnan synnyn. Rakennustyövoimaa on todennäköisesti koottu laajoilta alueilta, ja Caralia pidetään muinaisen Amerikan ensimmäisenä valtiona. Caral ei tiettävästi käynyt sotia, joten sen laajeneminen perustui taloudelliseen vaikutusvaltaan ja uskonnolliseen ideologiaan. Yhteiskuntana se oli hyvin epätasa-arvoinen. Järjestelmän huipulla olivat hallitsijat, virkamiehet ja erikoistuneet käsityöläiset, joiden korkea elintaso perustui tavallisen kansan ruumiilliseen työhön.

Caral on julistettu Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 2009 sen historiallisen ja kulttuurisen merkityksen vuoksi. Se on parhaiten säilynyt esimerkki Andien sivilisaation varhaisista vaiheista.

 Maantiede 
Caral sijaitsee Liman hallinnollisella alueella nykyisessä Perussa. Se on muinainen kaupunki aivan autiomaan laidalla, ja penkereeltä avautuu näkymä Supen hedelmälliseen laaksoon. Supen keskijuoksulle keskittyi poliittista ja taloudellista valtaa, sillä alue oli Perun keski- ja pohjoisosien rannikkotasangolla käydyn kaupan maantieteellinen keskipiste. Caral-Supen valtio hallitsi suurta, pinnanmuodoiltaan ja sääoloiltaan vaihtelevaa aluetta, johon kuului sekä rannikkoa, vuoristoa että ylänköalueiden sademetsiä.

 Historia 
Caral on ajoitettu Andien myöhäisarkaaiselle kaudelle noin 3000–1800 eaa. Kaupungissa asuttiin lähes tuhannen vuoden ajan, mikä heijastui sen kerroksittaiseen yleisilmeeseen. Varhaisissa kerrostumissa talot ovat pieniä, sen jälkeen kaupunkia muokataan suuremmaksi ja juhlavammaksi, kunnes viimeisissä kerrostumissa ilmenee, ettei käytettävissä enää ollut entisen veroista työvoimaa eikä yhtä arvokkaita materiaaleja. Caral hylättiin ehkä kuivuuden takia noin 2100 eaa.

Caralissa oli asuttu jo satojen vuosien ajan, kun sitä alettiin johdonmukaisen suunnitelman pohjalta rakentamaan monumentaaliseksi. Niin suuri hanke on edellyttänyt työvoiman erikoistumista ja hierarkkista yhteiskuntaa, jossa osa ihmisistä on johtanut työntekijöitä. Caral lienee ollut noin vuonna 2500 eaa. Amerikkojen suurin kaupunkimainen keskus. Kaupungin rakentaminen alkoi viimeistään noin 2600 eaa. Asutuskeskuksen väkiluku oli suurimmillaan arviolta  ihmistä. 

Caral ei ollut myöhäisarkaaisen kauden suurin kaupunki, mutta se on arkkitehtuuriltaan poikkeuksellinen. Kaupungin rakentamiseen tarvittiin paljon työvoimaa, ja sen arkkitehtuuri on kunnianhimoista. Monumentaaliarkkitehtuuri ja laajalle levinnyt kulttuurivaikutus kertovat Caralin hallinneen välittömän ympäristönsä ulkopuolelle ulottunutta valtiota.

 Yhteiskunta ja kulttuuri 

 Arkkitehtuuri 
Caralin pinta-ala on 66 hehtaaria. Arkkitehtuuri on monimutkaista ja osoittaa huolellista kaupunkisuunnittelua. Myöhäisarkaaisten kaupunkien tapaan sen keskustassa on pyöreä, ympäristöä matalampi aukio ja julkisia rakennuksia. Kaupungissa on lisäksi useita asuinalueita.

Keskusta jakautuu kahteen kaupunginosaan, joita kutsutaan ylemmäksi ja alemmaksi alueeksi. Ylemmän alueen kadut jakavat sen lohkoihin, joissa on suuria asuin- ja julkisia rakennuksia, pyöreä keskusaukio, kolme suurten ihmisjoukkojen kokoontumiseen soveltuvaa aluetta sekä virkamiehille ja taitaville käsityöläisille tarkoitettuja asumuksia. Alemmalla alueella rakennukset ovat pienempiä. Kaupunginosan merkittävimmät rakennukset ovat amfiteatteri ja tiivis asuinalue. Jokea reunustavalla tulvatasangolla on hajanaisia asuinalueiden ryhmiä.

Sekä asuinrakennuksilla että julkisilla rakennuksilla oli useita käyttötarkoituksia. Niissä hoidettiin sekä poliittisia että uskonnollisia tehtäviä ja niissä oli lisäksi työskentelytiloja. Vauraan väen asumukset muistuttivat usein julkisia rakennuksia, mutta olivat pienempiä. Arkkitehtuurissa on tiettyjä toistuvia piirteitä, mutta vaihteleva käyttötarkoitus ja arvostus ilmenee rakennusten sijainnissa, koossa ja rakennusmateriaaleissa. Osa rakennuksista on sommiteltu tähtitaivaan kappaleiden suuntaisesti. Julkiset rakennukset uudistettiin säännöllisesti. Vanhaa rakennusta ei kuitenkaan täysin hävitetty, vaan uudisrakentajat säilyttivät tietoisesti yhteyden aiempaan, mikä loi jatkuvuutta ja säilytti yhteyden esi-isiin ja jumaliin.

Julkisissa rakennuksissa on keskusportaikko ja kaksi siipirakennusta vastakkaisilla puolilla. Muita toistuvia piirteitä ovat esimerkiksi suora portaikko rakennuksen keskellä ja portaittain nousevat penkereet, joiden huipulla on seremoniahuone ja tulikuoppa. Takahuoneessa oli pieni alttari ja tulikuoppa, johon johdettiin raikasta ilmaa maanalaista ilmastointikanavaa pitkin. Alttari on yläalueen kaupunginosassa nelikulmainen ja ala-alueella pyöreä. Kaikkien rakennusten yhteydessä on lisäksi työskentely- ja ruokailutiloja.

Työläisten asumukset olivat pieniä. Niissä oli alue työnjakoa varten ja sisäpiha työskentelyä varten. Lisäksi niihin kuului aitauksia ja pieniä varastohuoneita.

Caralista on löydetty 18 huacaa eli suurta tasalakista pyramidimaista kumpua, joista kuusi on muita suurempia.

pienois|1000 px|keski|Panoraama Caralista.

 Talous 
Caralin talous perustui maatalouteen ja kalastukseen. Niitä harjoitettiin Tyynenmeren rannikolla ja Andeilta virtaavien jokien laaksoissa. Varsinkin Supen laaksolla oli suuri taloudellinen merkitys. Maatalouden tuottavuutta parannettiin kastelukanavilla. Ruokakasvien lisäksi viljeltiin puuvillaa, jonka kuiduista valmistettiin kankaita. Tärkein puuvillasta valmistettu tuote oli kalaverkko. Kalaa pyydettiin erittäin suuria määriä, varsinkin anjovista. Myös kotiloiden keräily oli tärkeä elinkeino.

Kalastus- ja maatalousyhteisöjen välinen kauppa mahdollisti ruoan ylituotannon ja työvoiman erikoistumisen. Syntyi kauaskantoista kauppaa, perinnöllisiä ammattikuntia ja yhteiskuntaluokkia ja lopulta valtio vallanpitäjineen. Vaurautta ei jaettu tasaisesti kaikille kansalaisille, vaan järjestelmä suosi eliittiä ja pitkälle erikoistuneita ammattilaisia.

Caral sijaitsi Andien alueella käydyn kaupan kannalta edullisessa paikassa. Sillä oli myös kysyttyjä vientituotteita, kuten puuvilla, anjovis ja sardiini.

 Poliittinen järjestelmä 
Caralin yhteiskunta perustui Supejoen laaksoon syntyneillä asutuskeskuksille, joilla oli paikalliset hallitsjansa. Näillä oli valta määrätä alamaisensa erilaisiin yhteisiin hankkeisiin, kuten hallinnollisten ja uskonnollisten keskusten rakentamiseen. Samalla määrittyivät paikallishallitsijoiden hallitseman talousalueen rajat. Rannikon ja jokilaakson asutuskeskusten korkein johtaja oli hunu, ’valtiaiden valtias’. Vastaava poliittinen järjestelmä säilyi esikolumbiaanisessa Perussa tuhansien vuosien ajan.

Maa- ja kalastustalouden suuresta ylijäämästä ja sen mahdollistamasta teknologisesta kehityksestä huolimatta Caralin yhteiskunta oli äärimmäisen epätasa-arvoinen. Syntynyt vauraus keskittyi yläluokalle. Arkeologisista löydöistä ilmenee, että ihmisten käytössä olleet asunnot, korut ja vaatteet vaihtelivat huomattavasti. Köyhien perheiden lapset joutuivat pienestä pitäen tekemään raskasta ruumiillista työtä, ja joissakin vainajissa on merkkejä puutostaudeista. Tavallisen kansan päivät kuluivat työssä, joka tehtiin oman toimeentulon eteen tai jumalten, hallitsijoiden ja käsityöläisammattilaisten palvelemiseksi.

Caral-Supen valta ulottui myös muihin rannikon jokilaaksoihin (Chancay, Huaura, Pativilca, Fortaleza) ja Andien vuoriston laaksoihin. Näiltä alueilta kerätty vauraus kerättiin Caral-Supen valtion keskusalueelle. Kauppareitit ulottuivat Amazonin altaaseen saakka.

Caral-Supen valtio ei ylläpitänyt armeijaa tai käynyt järjestäytyneitä sotia. Sen valta ja hallintojärjestelmä perustuivat uskontoon, jolle Caralin rikkaus toi arvovaltaa. Uskonnolliseen elämään kuului yksityiskohtaisia ja tarkoin säänneltyjä rituaaleja. Caral-Supen valtiolle ominaiset seremoniat levisivät myös laajalle alueelle Santa- ja Chillón-jokien välillä. Syntynyt uskomusjärjestelmä tunnetaan Kotoshin perinteenä. Seremoniarakennusten keskeinen asema kaupunkisuunnittelussa kertoo valtiollisen ideologian uskonnollisesta luonteesta.

 Taide ja tiede 
Caralin asukkaat kehittivät tähtitiedettä, matematiikkaa, biologiaa ja lääketiedettä. He pyrkivät esimerkiksi ennustamaan säätä ja kehittivät kalenterijärjestelmän. Kasveja jalostettiin paremmin ihmiskäyttöön sopiviksi. Taide-esineitä tuotettiin uskonnollisiin tarkoituksiin, kaupankäyntiin ja kotimaiseen kulutukseen ylellisyystarvikkeiksi. Tiedon ja taiteen tuotannosta vastasivat erikoistuneet ammattikunnat.

Caralista on löydetty  vuotta vanha quipu. Solmuihin perustuva kirjanpitojärjestelmä kertoo Caralin yhteiskunnan monimutkaisuudesta ja teknologisesta edistyksestä. 

 Caralin perintö 

pienois|pysty|Caral-Supe-sivilisaation alue.
Caral oli Amerikan ensimmäisen valtion pääkaupunki. Se oli maailmanhistorian vanhimpia sivilisaatioita ja yksi kuudesta paikasta, joissa sivilisaatio on kehittynyt itsenäisesti. Se syntyi samoihin aikoihin kuin Mesopotamian, Egyptin, Intian ja Kiinan varhaiset korkeakulttuurit. Mesoamerikan sivilisaatioita Caral edelsi noin  vuodella. Vanhassa maailmassa esiintyi Mesopotamian, Egyptin ja Intian välistä kauppaa ja kulttuurivaihtoa, mutta Caral syntyi käytännössä itsenäisesti, eikä sillä ollut merkittäviä yhteyksiä muualle Amerikkaan.

Caralin yhteiskunnallinen, poliittinen ja uskonnollinen järjestelmä antoi mallin Andien myöhemmille suurvalloille. Sen älyllinen ja taiteellinen perintö vaikutti voimakaasti myöhempiin Andien sivilisaatioihin. Yhtä lailla jäljiteltiin Caralin tapaa hallita laajoja maantieteellisiä alueita ja hyödyntää niiden taloudellisia voimavaroja.

Caral-Supen pyhä kaupunki lisättiin Unescon maailmanperintökohteiden luetteloon vuonna 2009. Se on parhaiten säilynyt esimerkki Perun myöhäisarkaaisen kauden arkkitehtuurista ja kaupunkisuunnittelusta. Caralin autioiduttua se asutettiin kahteen kertaan uudelleen, mutta kumpikin vaihe jäi lyhyeksi. Ensimmäinen kerta oli varhaisen horisontin kaudella noin 1000 eaa. ja toinen myöhäisellä välikaudella 900–1440 jaa. Uudet asutukset sijaitsivat muinaisen Caralin laitamilla, joten myöhäisarkaainen kaupunki on säilynyt nykypäivään erittäin hyvin. Kaupungissa ei myöskään ollut kultaa tai hopeaa, joten se on säästynyt aarteenetsijöiden aiheuttamilta tuhoilta.

 Katso myös 
 Aspero
 El Paraíso (Peru)

 Lähteet 


 Viitteet 

 Aiheesta muualla 
 the Caral quipu 
 Caral Supe 

Luokka:Andien arkeologiset kohteet
Luokka:Andien esikeraaminen kausi
Luokka:Arkeologiset kohteet Perussa
Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Perussa