Graffiti

Graffiti on seinään tehty teksti tai kuva. Nykyaikainen graffiti on nuorisokulttuuriin liittyvä taideliike, jonka erityisenä aiheena ovat kaupunkien rakennusten ja rakennelmien pintaan tehdyt nimikirjoitukset.Wacławek 2011, s. 12. Nykymuodossaan graffiti syntyi 1970-luvun alussa New Yorkissa. Eurooppaan graffiti levisi 1980-luvulla. Graffiteja tehdään yleensä tussilla tai spraymaalilla. Graffiti voi olla suurikokoinen värikäs maalaus tai mihin tahansa julkiseen pintaan tehty pieni yksivärinen nimikirjoitus nimimerkin muodossa. Usein graffiti tehdään ilman lupaa, mutta joissakin kaupungeissa on myös laillisia graffitin maalauspaikkoja. 

Asenteet graffiteja kohtaan vaihtelevat: Jotkut kannattavat nollatoleranssia, toisten mielestä graffitit ovat osa kaupunkikulttuuria. Graffitien tekeminen ilman lupaa on laitonta useimmissa maissa, myös Suomessa. Suomen rikoslain mukaan luvaton graffitien tekeminen on rangaistavaa vahingontekona. Luvatonta graffitia on arvosteltu itsekeskeisestä ympäristön kuvallisesta ja aineellisesta pilaamisesta. Spraymaalien käyttö on aiheuttanut paljon VOC-päästöjä ja se saastuttaa ympäristöä mikromuovilla. Graffitien poistaminen maksaa vuosittain useita miljardeja.

Sana graffiti on johdos italian verbistä graffiare ’raaputtaa’, joka edelleen on laina kreikan verbistä γραφειν (graphein) ’kirjoittaa’.

 Graffiti alakulttuurina 

Graffitintekijät muodostavat oman alakulttuurinsa, joka muodostaa tukea antavan joskin kilpailullisen sosiaalisen verkoston. Graffitintekijöiden tavoitteena on tyylillinen ja muodollinen innovointi, aakkosten perinteisten muotojen muuttaminen. Graffitintekijät suuntaavat teoksensa lähinnä toisilleen ja käyvät näin vuoropuhelua keskenään. Nimimerkin kirjoittaminen kaupungin seiniin antaa tekijälleen sekä tunnettuutta ja arvostusta että anonymiteettiä.Wacławek 2011, s. 13.

 Historia 

Ihmiset ovat kirjoittaneet ja maalanneet kallioihin ja seiniin koko ihmiskunnan historian ajan. Entisaikojen seinämaalauksilla oli usein maaginen tai uskonnollinen merkitys.Bogdanoff 2009, s. 13.

Nykymuotoinen graffititaide syntyi 1960-luvun puolivälissä Philadelphiassa. Kaupungin alakulttuureissa syntyi kisailua siitä, kuka saisi kirjoitettua nimensä tussilla mahdollisimman moneen paikkaan. Tunnetuimmat nimikirjoitustensa eli tagien kirjoittajia Philadelphiassa tuolloin olivat nimimerkit Cornbread ja Cool Earl.

Liike levisi nopeasti New Yorkiin, missä tageja alkoi pian näkyä joka puolella. Tunnetuimpia tagien kirjoittajia kaupungissa 1970-luvun alussa oli Manhattanin Washington Heightsilla asunut TAKI 183. ’Taki’ oli hänen lempinimensä ja ’183'’ hänen kotikatunsa numero. Taki 183 oli ensimmäinen, joka kirjoitti taginsa metroon ja sai sen siten näkyviin alakulttuurin ulkopuolella. Hän myös loi kirjoituksillaan tagityylin.

Kun New Yorkin tagit olivat levinneet seinistä metroon, alkoi kaupunginosien välinen kilpailu siitä, kuka kirjoitti eniten tagejaan juniin. Ensin tageista täyttyivät junat ja metroasemat, ja niiden jälkeen myös vaunuvarikot ja ratapihat, joissa metrojunia säilytettiin. Junia oli helpointa ”tagata” juuri vaunuvarikoilla lyhyessä ajassa ja ilman kiinnijäämisen riskiä.Bogdanoff 2009, s. 16.

pienois|Graffitit löysivät paikkansa 1970-luvun alun New Yorkissa metrojunien kyljissä, sillä niissä maalaukset saivat hyvin näkyvyyttä. Kuvassa newyorkilainen metrojuna keväällä 1973.
Kun tussikirjoittajien määrä kasvoi 1970-luvun alkupuolella, pelkkä tikkukirjaiminen nimi kehittyi kalligrafisemmiksi muodoiksi. Tussin rinnalla alettiin käyttää spraypurkkeja, ja junien kyljissä alettiin nähdä suuria väriteoksia. Ensimmäisenä tällaisen teoksen tekijänä pidetään nimimerkkiä Friendly Freddie. Graffitien tekijät, ”wraitterit”, kehittivät omat tyylinsä erottuakseen muiden nimien joukosta, ja näin tageista tuli yksilöllisempiä ja ainutlaatuisempia. Wraitterit alkoivat lisäillä tageihinsa koristekuvioita ja symboleja, joilla saattoi joskus olla merkityksiä. Nuolia maalattiin esittämään liikettä ja alleviivausta esittämään tärkeyttä. Myös kysymysmerkit ja huutomerkit tulivat oleellisiksi elementeiksi.Martinez 2009, s. 8.

Graffitit ja tagit muuttuivat edelleen suuremmiksi ja näyttävämmiksi, kun Super Kool 223 keksi tavan saada spraymaalipurkista leveämpää maalijälkeä. Super Kool 223 maalasi ensimmäisenä niin sanotun ’piissin’ (englannin kielen sanasta masterpiece, ’mestariteos’). Piissit ovat suurempia, luovempia ja monimutkaisempia teoksia kuin tagit. Kirjaimet saivat paksuutta ja ääriviivoja, ja kirjainten sisäpuolia alettiin koristella erilaisilla muotoiluilla. Nimimerkkien Tp Cat ja Phase 2 kehittämät kirjaintyylit ovat toimineet monen uudemman tyylin perustana. Nimimerkkien AJ 161 ja Silver Tips töiden maisemat, kuvat ja piirretyt hahmot loivat perustan koko junan kattaville maalauksille, muraaleille.

Graffitit olivat New Yorkissa huipussaan vuosina 1975–1977, jolloin suuret ja värikkäät maalaukset täyttivät metrojunanvaunujen kyljet. Köyhtyneellä kaupungilla ei vielä tuolloin ollut rahaa maalausten tehokkaaseen puhdistamiseen tai estämiseen. Vuoden 1977 jälkeen New Yorkin viranomaiset ryhtyivät taistelemaan tehokkaasti graffiteja vastaan. 1980-luvun alkupuolella suositut maalauspaikat oli jo aidattu, rangaistuksia maalauksista kovennettu ja spraymaalien myynti alaikäisille kielletty. Tämä vähensi wraittereiden määrää selvästi. Samalla graffitista alettiin julkaista elokuvia, dokumentteja, kirjoja ja lehtiä.Bogdanoff 2009, s. 21–25, 34.

Graffiti levisi Yhdysvalloista muualle maailmaan 1980-luvulla hip hop -alakulttuurin myötä, kun New Yorkin katukulttuuria alkoi näkyä musiikkivideoilla ja elokuvissa. Aluksi eurooppalaiset tekijät kopioivat amerikkalaisia tyylejä, sitten he alkoivat kehittämään niitä eteenpäin. Siinä kun Amerikassa graffiteja tehtiin juniin, eurooppalaiset tekivät graffitejaan seiniin. Eurooppalaisia tekijöitä kävi Amerikassa maalaamassa ja amerikkalaisia graffitintekijöitä Euroopassa.Martinez 2009, s. 9. Myös Suomeen graffitit rantautuivat 1980-luvun alussa.

pienois|Los Angelesin kaupungin työntekijä maalaamassa graffitia piiloon.
Vuonna 1989 New Yorkin julkisen liikenteen viranomainen MTA julisti voittaneensa graffitit. Laiton maalaaminen oli siirtynyt metrovaunuista talojen, siltojen ja melumuurien seiniin. Graffiteja tehtiin nyt myös esikaupunkialueille, ja tekemisessä olivat mukana kaikkien etnisten ryhmien nuoret. Graffitiongelman jatkuessa viranomaiset kovensivat otteitaan entisestään. Yhdysvaltain osavaltioihin perustettiin puhelinkuumalinjoja ja rangaistuksia kovennettiin. Chicagossa spraymaalit laitettiin kokonaan myyntikieltoon. Kaikkialla graffitit pyrittiin poistamaan heti kun sellaisia havaittiin. Samalla graffitintekijät kehittivät uudenlaisia menetelmiä, joiden ansiosta graffiteja oli aiempaa vaikeampi poistaa. Viranomaiset eivät olekaan yrityksistä huolimatta kyenneet saamaan graffiteja katoamaan seinistä.Bogdanoff 2009, s. 25–27.

Nimikirjoitukseen perustuneen graffitin rinnalle julkisena, lyhytaikaisena ja laittomana taidemuotona on 1980-luvun jälkeen noussut taidemuoto, jota on kutsuttu esimerkiksi jälkigraffitiksi (engl. post-graffiti), uusgraffitiksi (neo-graffiti), kaupunkimaalaukseksi (urban painting) tai katutaiteeksi (street art). Se hyödyntää graffitia monipuolisemmin erilaisia aiheita ja tekotapoja. Teokset keskittyvät esittäviin ihmishahmohin, abstrakteihin kuviin ja symboleihin, ja niissä on joskus poliittinen sanoma. Uuden katutaiteen tekijät ovat graffitien tekijöitä keskimäärin vanhempia ja heissä on enemmän naisia. Moni heistä aloitti uransa graffitintekijöinä mutta halusi sitten laajentaa ilmaisuaan, minkä vuoksi suuntausta kutsutaan joskus jälkigraffitiksi.Wacławek 2011, s. 28–32.

 Tyylejä ja termejä 

Tagi on graffitimaalaajan allekirjoitusta ja käsialaa kuvaava tyyli ja graffitin vanhin muoto. Alkuvuosina tagit olivat yksinkertaisia tikkukirjaimisia nimiä, mutta nykyisin tagit ovat tyylikkäämpiä ja kekseliäämpiä. Tagissa on neljä peruselementtiä: wraitterin nimimerkin kirjaimet, nuolet, koristekuviot ja symbolit.Martinez 2009, s. 19. Wraitteri kirjoittelee tagejaan mahdollisimman moneen paikkaan, tarkoituksenaan tehdä itselleen nimeä graffitipiireissä. Yhdellä wraitterilla voi olla tyylillisistä tai turvallisuuteen liittyvistä syistä useita erilaisia nimimerkkejä ja tageja.Wacławek 2011, s. 14–16.

Throw-up on nopeasti maalattuja pulleita kirjaimia, joissa on ääriviivat. Kirjaimet jäljittelevät usein pilven muotoja tai kuplia.

Piissi (engl. piece, sanasta masterpiece, ’mestariteos’) on suurikokoinen, värikäs, huoliteltu ja taidokas graffitimaalaus. Piisseissä on monia kirkkaita värejä ja luovasti muotoiltujen kirjainten lisäksi joskus myös esimerkiksi ihmishahmoja. Piissin tekeminen vaatii aikaa mutta tuo tekijälleen erityisen paljon arvostusta muilta wraittereilta. Tekijä suunnittelee piissin yleensä ensin paperilla. Hän voi pohjustaa seinän seinämaalilla, jotta spraymaali imeytyisi paremmin ja jotta piississä olisi yksivärinen tausta.Wacławek 2011, s. 18–19.

Simple style viittaa perusmuotoiseen tyyliin, jota käytetään yleensä pitkien tekstin kirjoittamiseen.

Blockbuster style tarkoittaa kehittyneempää tyyliä, jossa helposti luettevia kirjaimia on maalattu suorakulmion muotoiselle alueelle. Tyyliä käytetään paljon kokonaisten junien maalaamisessa.

Wildstyle on monimutkainen mutta yhä luettavissa oleva tyyli. Kirjaimet voivat sekoittua toisiinsa eri tavoin. Tyylissä on paljon koristelukuvioita, vastapainoa ja nuolia.

Semi wildstyle on nopea, dynaaminen ja luettava tyyli.

Complex style -tyylissä kirjaimet ovat enää hädin tuskin tulkittavissa kirjaimiksi, sillä niissä on runsaasti koristekuvioita, nuolia, linkkejä, lasiefektejä ja sekoituksia. Muodoltaan kirjaimet voivat olla hyvin löyhästi muotoiltuja, tai ne voivat esittää jotain.

3D on Euroopassa kehitetty tyyli, jossa ei ole perinteisiä ääriviivoja ja jaot tasojen välissä on tehty varjoilla.

Graffitien kirjaimissa toistuvia tehokeinoja ovat esimerkiksi päällekäisyys, venytykset, koristekuviot, yhdistävät viivat, pääteviivat, irtileikatut palat, katkokohdat ja tietokonefonttiefektit. Kolmiulotteisissa kirjaimissa käytetään perspektiiviä ja varjostuksia.Martinez 2009, s. 24–27. Kirkkaat ja kontrastiset värit ovat tärkeä elementti, joka tuo graffitiin energiaa, toimintaa ja jännitystä.Martinez 2009, s. 28. Yleisiä symboleja ovat esimerkiksi kruunut, nuolet, sydämet ja tähdet. Piissiin voi maalata taustakuvan, tai sen voi jättää ilman taustaa. Graffitintekijöiden pyrkimys on, että piissin kirjaimet pysyvät pääosassa.Martinez 2009, s. 32–41.

Graffitikulttuuriin kuuluvat myös sapluunat, tarrat ja kaakelit. Sapluunat ovat esimerkiksi pahvisia muotteja, jotka painetaan seinää vasten ja joiden läpi kuva maalataan spraymaalilla. Seinään liimattaviin tarroihin tai kaakeleihin voidaan tehdä tägejä, kuvia tai iskulauseita.

 Laillinen graffiti 

pienois|Tero Karvinen, Samuli Kivinummi, muita, Tulinen virta, 2011.
Bruggen kaupunki Belgiassa on luvallistanut graffitien toteuttamisen joillekin paikoille. Luvallisesta graffitista on tullut ulkotilataiteen laji, jonka tuloksia esitellään myös verkkoympäristöissä.

Keskustelu töhrimisestä sekä siitä langetetut vahingonkorvaukset ja tuomiot ovat herättäneet kysymyksen ilmaisunvapaudesta sekä siitä, onko osa graffiteista katsottava ilkivallaksi kiinteistöjä vastaan vai ilmaisunvapauden ilmentymäksi ja nuorisotaiteeksi. Joillain paikoilla on pyritty muodostamaan välittävä näkökulma ja sallimaan graffiteja paikoille, joissa se ei heikennä maiseman laatua tai loukkaa kiinteistönomistajien oikeuksia. Joissakin paikoissa – esimerkiksi alikulkutunneleiden betonisiin seiniin – on saanut maalata graffiteja luvallisesti ja ohjatusti. 

Graffititaiteella on nykyään myös jonkin verran kaupallista kysyntää. Salon seudun Kristillisdemokraatit tilasivat Teemu Kyynäräiseltä (”Kynsä”) graffiti-tyyppiset vaalimainokset jokaiselle vuoden 2008 kunnallisvaalien ehdokkaalle. Vuonna 2011 Tampereen sähkölaitos puolestaan tilasi Tero Karvisen johtamalta ryhmältä graffititaidetta Tammerkosken yli johtavan Frenckellin patosillan työmaa-aitaan. Tuloksena oli kalevalahenkinen Tulinen virta -teos.

 Kritiikki 

Graffitintekijä Marko Saarelainen on sanonut, että graffiti on itsekeskeinen laji, joka perustuu oman nimen maalaamiseen yhä uudestaan. Graffiti perustuu luvattomuuteen ja tekijät hankkivat maineensa laittomilla teoksilla. Maalaajaryhmien nimet kertovat graffitin asemasta alakulttuurina: esimerkiksi We Spray You Pay, The Law Breakers, Weed Smokers United.

Elokuvaohjaaja David Lynch on sanonut, että graffiti pilaa maailman. Taidekriitikko Jonathan Jones kommentoi The Guardian -lehdessä vuonna 2015, että Lynch on oikeassa. Hänen mukaansa suurin osa graffiteista on rumia, typeriä ja uhkaavia. Samat tylsät ja teennäiset alakulttuurin tuotokset toistuvat paikasta toiseen. Graffiti on Jonesin mukaan aggressiivista ja ilmaisee ylenkatsetta yhteisöä, ystävällisyyttä ja heikkoja kohtaan.

Yhdysvaltalainen poliittinen kommentaattori Heather Mac Donald on sanonut, että graffitien ylistäjien tulisi kysyä itseltään, sallisivatko he omien kotiensa luvattoman töhrimisen. Rikkinäisten ikkunoiden teorian mukaan ilkivalta altistaa ympäristön myös muille rikoksille. Mac Donaldin mukaan tagit osoittavat, että aluetta hallitsevat vandaalit. Jos töhriminen on sallittua, tilaa on muillekin rikoksille.

Vuoden 2010 arvion mukaan graffitimaalaus tuottaa yksin Yhdysvalloissa arviolta 4862 tonnin VOC-päästöt vuodessa. Vuoden 2022 tutkimuksen mukaan graffitimaalit saastuttavat maaperää tuottamalla siihen runsaasti mikromuovia. Graffitien poistaminen maksaa vuosittain useita miljardeja.

 Kuvia graffiteista 

 Graffititaiteilijoita 

 Banksy, Bristol, Englanti
 Jean-Michel Basquiat, 1960–1988, New York
 Keith Haring, 1958–1990, New York
 Miss Van, Toulouse, Ranska
 3D, Brighton, Englanti 
 TAKI 183, 1960–1970, New York 
 EGS, Helsinki, Suomi
 Jani Tolin, Helsinki, Suomi
 Marko Saarelainen, Espoo, Suomihttp://www.acton1.com/about/ https://web.archive.org/web/20150728211258/https://www.londonstreetartdesign.co.uk/acton-hrc-graffiti-finland/

 Graffitikulttuuria käsitteleviä elokuvia 
 Wild Style (1983)
 Railrun (2005)
 Bomb the System (2005)
 Friendly Fire (2005)
 Friendly Fire 2 (2006)
 Steelsmash (2007)
 Die Slow vol.1 (2007)
 Die Slow vol.2 (2008)
 Exit Through the Gift Shop (2010)
 KCBR – Live Life Like (2013)

 Katso myös 
 Artivismi
 Graffitisanasto
 Kilroy was here
 Neulegraffiti
 Pölygraffiti
 Sgraffito

 Lähteet 




 Viitteet 

 Kirjallisuutta 

 Isomursu, Anne & Jääskeläinen, Tuomas: Helsinki graffiti (1998).
 Jalava, Anna: Pro graffiti. Turkulaisten nuorten käsityksiä nykygraffitien merkityksistä. Kuvataidekasvatus, Lapin yliopisto, 2007.

 * Saastamoinen, Ari: Räävitöntä! Pompejilaisia graffiteja. Helsinki: Gaudeamus, 2020.
 Syrjänen, Petri: Graffiti ei ole taidetta, se on rikos. Pro gradu -tutkielma, Tampereen yliopisto, 1999.


 Aiheesta muualla 

 Kromi  – suomalaista graffitia
 Jkl Trash – Nostalgia. Suomalaista graffitia.
 Graffitit – taidetta vai töhryä. Ylen Elävä arkisto
 Mokka, Roope: Kadulta galleriaan. Ylioppilaslehti 19.9.2003

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit