Popeda

Popeda on suomalainen rockyhtye, joka perustettiin Tampereella vuonna 1977. Se on Suomen pitkäikäisimpiä aktiivisesti konsertoivia rockyhtyeitä. Se on julkaissut uransa aikana 20 studioalbumia, ja yhtyeen äänitteitä oli vuoteen 2017 mennessä myyty yli 720 000 kappaletta.Kontiainen 2017, s. 503. Popeda palkittiin Suomi-palkinnolla vuonna 2014.

Popedan musiikilliset juuret ovat boogierockissa. Yhtyeen alkuaikoina sen musiikissa ja sanoituksissa oli vaikutteita uudesta aallosta, mutta 1980-luvun alussa musiikkityyli muuttui hard rock -tyylisemmäksi ja melodisemmaksi suomalaiseksi rockiksi. Popedaa on kutsuttu suomalaisen ”äijärockin” luojaksi, ja yhtyeen musiikkia on kuvattu myös ”junttirockiksi”. Yhtyeen kuuluisimpia kappaleita ovat muun muassa ”Kuuma kesä”, ”Tahdotko mut tosiaan”, ”Kersantti Karoliina”, ”Matkalla Alabamaan” ja ”Punaista ja makeaa”.

Popedan alkuperäisen kokoonpanon muodostivat laulaja Pate Mustajärvi, kitaristit Ari Puukka ja Arwo Mikkonen, basisti Ilari Ainiala ja rumpali Kai Holm. Uransa aikana Popeda on kokenut lukuisia kokoonpanovaihdoksia. Mustajärvi lähti yhtyeestä syyskuussa 2023, ja uudeksi solistiksi tuli Olli Herman.

 Historia 

 Alkuvuodet: 1977–1982 

pienois|pysty|Popedan mainosjuliste vuodelta 1979.
Laulaja Pauli ”Pate” Mustajärvi ja bassokitaristi Ilari ”Ilpo” Ainiala perustivat marraskuussa 1977 uuden yhtyeen, jonka ensimmäinen julkinen esiintyminen tapahtui seuraavan vuoden helmikuussa Tampereen Gorilla-klubilla. Epe Helenius kiinnitti sen uudelle levy-yhtiölleen Poko Rekordsille, ja yhtye nimettiin Popedaksi pian sen jälkeen. Mustajärven mukaan nimi keksittiin, kun Ainiala oli lukenut Suosikki-lehdestä artikkelia jyväskyläläisestä Rock Cadillac -yhtyeestä ja pitänyt sen nimeä todella typeränä. Rock Cadillacin esimerkin mukaisesti hän halusi nimetä heidän yhtyeensä Punk Rock Popedaksi. Ainialan itsensä mukaan hän ehdotti Popeda-nimeä yhtyeen harjoituksissa.Kontiainen 2017, s. 30. Pobeda on neuvostoliittolainen auto, ja sana itsessään tarkoittaa venäjäksi voittoa. Nimi kirjoitettiin tarkoituksella väärin Hurriganes-yhtyeen mallia seuraten. 

Alkuperäiseen kokoonpanoon lukeutuivat Mustajärven ja Ainialan lisäksi rumpali Kai Holm sekä kitaristit Ari “Jatsi” Puukka ja Tapani ”Arwo” Mikkonen, ja tällä kokoonpanolla julkaistiin myös yhtyeen debyyttisingle ”Hei mies” / ”Mönkiäislaulu”, joka nauhoitettiin Lahdessa Microvox-studiolla. Singlen saama palaute ei ollut kovinkaan myönteistä, vaikkakin Tampereen suunnalla sitä myös kehuttiin. ”Hei mies” jäi vähälle huomiolle, mutta ”Mönkiäislaulu” sai kohtuullisesti radiosoittoa.Kontiainen 2017, s. 34. 

Yhtyeen esikoisalbumi Popeda nauhoitettiin elokuussa 1978 neljässä päivässä yhteistyössä tuottaja Timo Huovisen kanssa. Popeda ilmestyi lokakuussa ja sai ristiriitaisen vastaanoton. Albumia myytiin vain noin tuhat kappaletta. Kappaleista radiossa soi selvästi eniten ”Mauno soittaa stereoo”.Kontiainen 2017, s. 49–50. Levyn teemat käsittelivät työttömyyttä, nuorisoryhmien ristiriitoja, turhautumista sekä muita uuden aallon yhtyeille tyypillisiä aiheita. Myös musiikki oli uudelle aallolle tyypillisesti suoraviivaista. Samana syksynä Popeda esiintyi ensimmäistä kertaa televisiossa, kun se oli mukana Särkänniemen huvipuistossa järjestetyssä Kemut-78-tapahtumassa. TV2 taltioi Popedan esityksen 14. elokuuta ja esitti siitä syksymmällä kolme kappaletta Iltatähti-ohjelmassaan.Kontiainen 2017, s. 36.

Yhtyeen tuottajaksi tuli Eppu Normaalin kitaristi Pantse Syrjä. Popeda sai vuoden 1979 alussa pienen hitin lainakappaleella ”Suuret setelit”, joka nousi listojen tuntumaan, soi radiossa enemmän kuin yhtyeen aiemmat kappaleet ja toi lisää keikkoja.Kontiainen 2017, s. 58. Kesällä Popeda esiintyi ensimmäistä kertaa festivaaleilla, kuten Provinssirockissa, Punkarockissa ja Saapasjalkarockissa.Kontiainen 2017, s. 61. Basisti Ilpo Ainiala lähti yhtyeestä heinäkuussa sekä kyllästymisen että raskaan alkoholinkäytön vuoksi,Kontiainen 2017, s. 64. ja hänet korvasi Risto ”Eebo” Lehtinen, joka oli toiminut yhtyeen roudarina sen alkuvuosina. Samalla yhtyeen yleissointi muuttui hieman, koska Lehtisen soittotyyli oli erilainen kuin Ainialan.Kontiainen 2017, s. 65. Uudella kokoonpanolla Popeda levytti heti heinäkuussa singlen ”Huummetta”, joka vei yhtyeen musiikkia raskaampaan suuntaan. Singlestä ei kuitenkaan tullut suurempaa menestystä, eikä se soinut radiossakaan, koska sen luultiin ihannoivan huumausaineita.Kontiainen 2017, s. 67–68.

Popedan toinen albumi Raswaa koneeseen! äänitettiin jälleen neljässä päivässä joulukuussa 1979 ja julkaistiin helmikuussa 1980. Albumille haettiin raskaampia, jopa hevivaikutteisia soundeja. Yhtye oli albumiin tyytyväinen, se sai hyvät arvostelut ja myös myi huomattavasti paremmin kuin esikoisalbumi Popeda ja nousi listoille. Levyn tunnetuin kappale on avausraita ”Da Da”, jota on esitetty yhtyeen keikoilla usealla vuosikymmenellä. Yhtyettä pidettiin silti ennen kaikkea livebändinä, ja yleisömäärät jatkoivat hidasta kasvuaan. Myös lehdistö alkoi kiinnostua yhtyeestä.Kontiainen 2017, s. 68–75. Popedan ensimmäinen iso hitti oli elokuussa 1980 julkaistu single ”Mörri Möykky”, versio vanhasta lastenlaulusta, joka oli saavuttanut suosiota keikoilla. Singlen menestyksen myötä Popeda pääsi esittämään kappaleen playbackinä television Toivotaan, toivotaan -ohjelmaan keväällä 1981.Kontiainen 2017, s. 75–76. 

Hullut koirat -albumista (1981) odotettiin Popedan todellista läpimurtoa, mutta lopputulokseen oltiin tyytymättömiä niin yhtyeessä kuin levy-yhtiössäkin. Ongelmana pidettiin tunkkaista äänimaailmaa, eikä yhtye ottanut levyn tekemistä riittävän tosissaan vaan juhli studiossa. Poko Rekordsin johtaja Epe Helenius veti albumille lupaamansa merkittävän mainosbudjetin pois, koska pelkäsi huonon albumin mainostamisen isolla rahalla tuhoavan yhtyeen uran. Albumi nousi kuitenkin listasijalle 15, mikä oli Popedan siihen asti paras sijoitus albumilistalla. Kappale ”Ellu” soi paljon Nuorten sävellahjassa, ja ”Blues” ja ”Vankilalaulu” jäivät keikkaohjelmistoon pitkäksi aikaa.Kontiainen 2017, s. 78–82. Albumi oli Popedan viimeinen, jonka tuotti Pantse Syrjä.Kontiainen 2017, s. 505.

Pian Hullut koirat -albumin julkaisemisen jälkeen yhtyeen basisti vaihtui jälleen, kun aiemmin Kontra-yhtyeessä vaikuttanut Jyrki Melartin korvasi yhtyeestä eronneen Eebo Lehtisen. Lehtinen päätti Popedan sijaan panostaa opiskeluun.Kontiainen 2017, s. 84–86.

Syksyllä 1981 äänitettiin Popedan kotiseudulla Ikurin Virelässä livealbumi Raakaa voimaa, jonka tarkoitus oli taltioida yhtyeen kehuttu lavaenergia, ja samalla levy-yhtiö halusi, että uusi levy korjaisi Hullujen koirien aiheuttaman pienen takapakin. Vuoden 1981 lopulla ilmestynyttä Raakaa voimaa -albumia pidettiin julkisuudessa onnistuneena. Suomalaiset livelevyt eivät kuitenkaan tuolloin olleet suuria myyntivaltteja, eikä Raakaa voimaakaan noussut sijaa 26 korkeammalle.Kontiainen 2017, s. 91–94. 

Kitaristi Ari Puukka oli kyllästynyt ja lähti yhtyeestä pian livealbumin ilmestymisen jälkeen joulukuussa 1981.Kontiainen 2017, s. 95. Talvella 1982 Popeda jatkoi hetken aikaa nelimiehisenä, mutta uutta kitaristia etsittiin koko ajan. Lopulta mukaan tuli nuori Costello Hautamäki, joka oli aiemmin soittanut Sensuuri-yhtyeessä. Mikkonen pelkäsi Costellon ottavan hänen paikkansa Popedassa, mutta Hautamäen tulon myötä Mikkonen kuitenkin jatkoi yhtyeessä ja he muodostivat sujuvaa yhteistöitä tehneen kitaristikaksikon.Kontiainen 2017, s. 96–98. 

pienois|Popeda konsertissa 1980-luvulla.
Uudella kokoonpanolla Popeda äänitti neljännen studioalbuminsa Mustat enkelit. Yhtyeellä oli vaikeuksia kappaleiden tekemisessä, minkä vuoksi albumista tuli musiikillisesti hajanainen. Mustat enkelit julkaistiin elokuussa 1982 Popedan historian suurimman mainoskampanjan siivittämänä, mutta albumi ei tuonut yhtyeelle lopullista läpimurtoa. Levyllä on kappale ”Yö”, joka oli samalla yhtyeen ensimmäinen albumilta irrotettu single. Siitä on tullut ajan myötä Popedan tunnettu kappale, mutta ilmestyessään se ei menestynyt.Kontiainen 2017, s. 103. Mustien enkelien ilmestymisen jälkeen Hautamäki liittyi Sleepy Sleepersiin, mutta palasi pian takaisin Popedaan. Hautamäen lyhyen poissaolon aikana Popedaan tuli mukaan kosketinsoittaja Eero ”Safka” Pekkonen, joka oli vieraillut parissa Mustat enkelit -albumin kappaleessa.Kontiainen 2017, s. 107–109.

 Läpimurto: 1983–1990 

Kuusihenkisellä kokoonpanolla levytetty Popedan viides studioalbumi Kaasua... (1983) muodostui yhtyeen läpimurtolevyksi. Levyn tekemiseen paneuduttiin aiempaa intensiivisemmin, minkä myötä levystä tuli nyt yhtenäinen. Albumi nousi listalla kuudenneksi, ja menestys toi lisää konsertteja ja yleisöä. Myös kriitikoiden palaute oli hyvää. Radiossa soivat runsaasti levyn kappaleet ”Kaasua, komisaario Peppone” ja ”Silirimpsis hei”. Soundi-lehden vuosiäänestyksessä Popeda saavutti voitot neljässä eri sarjassa: vuoden yhtye, vuoden LP, vuoden biisi ja vuoden laulaja.Kontiainen 2017, s. 115–122. 

Kaasua...-albumi jäi rumpali Kai Holmin viimeiseksi levytykseksi Popedassa. Varusmiespalvelusta suorittamaan lähteneen Holmin tuuraajaksi hankittiin hänen isoveljensä Kari Holm. Uusi kokoonpano hitsaantui vuoden aikana niin vahvasti yhteen, että Kari jäi yhtyeeseen pysyvästi. Kai olisi ollut halukas jatkamaan päästyään armeijasta, mutta yhtyeen muut jäsenet joutuivat kertomaan hänelle haluavansa jatkaa Karin kanssa.Kontiainen 2017, s. 143. Pate Mustajärvi julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Nyt! huhtikuussa 1984.Kontiainen 2017, s. 128.

Popedan seuraavasta studioalbumista Harasoo (1984) tuli yhtyeen siihen asti suurin kaupallinen menestys ja ensimmäinen kultalevy. Suosiota saavuttivat myös sen singlet ”Matkalla Alabamaan” ja ”Sukset (vaikeata tämä hiihtäminen)”.Kontiainen 2017, s. 128–139. Yhtyeelle perustettiin ihailijakerho ja alettiin julkaista Ikurin Posti -nimistä fanilehteä. Toiminnan pyörittäminen osoittautui kuitenkin liian työlääksi, ja se hiipui nopeasti pois.Kontiainen 2017, s. 155–156.

Popeda sai kesällä 1985 ison hitin singlellään ”Kuuma kesä”, josta tuli yhtyeen kaikkien aikojen tunnetuin kappale. Se oli mukana lokakuussa 1985 julkaistulla studioalbumilla Pohjantähden alla, joka oli yhtyeelle musiikillisesti hieman synkkä, ja myös äänimaailma erosi esimerkiksi kahdesta aiemmasta levystä. Sävellyksistä vastasi ensimmäistä kertaa ensisijaisesti Costello Hautamäki, aiemmin työteliäs Arwo Mikkonen teki vain yhden sävellyksen. Albumin julkaisun aikaan Popeda oli suosionsa huipulla, ja Pohjantähden alla nousi listoilla korkealle ja myi toisena Popeda-albumina kultaa. ”Kuuman kesän” lisäksi albumin suosittuja kappaleita ja keikkasuosikkeja olivat ”John Holmes” ja ”Tää on se yö”.Kontiainen 2017, s. 154–160. Albumin jälkeen kosketinsoittaja Eero “Safka” Pekkonen kuitenkin jätti yhtyeen. Pekkonen väsyi jatkuvaan keikkailuun sekä raskaaseen alkoholinkäyttöön. Vuonna 1985 Popeda teki eniten esiintymisiä koko uransa aikana, yhteensä 146.Kontiainen 2017, s. 534. Seuraavan vuoden alussa Popeda esiintyi useita kertoja ilman kosketinsoittajaa.

Popedan toinen kitaristi, alkuperäisjäsen ja merkittävä lauluntekijä Arwo Mikkonen kuoli sydänkohtaukseen 24. helmikuuta 1986 soundcheckin jälkeen keikkapaikalla Tampereen Cabaret Oscarissa. Mikkosella oli synnynnäinen sydänvika, jota ei silloisilla tutkimusmenetelmillä ollut havaittu. Yhtye kävi lähellä hajoamista, mutta levy-yhtiö Poko Rekordsin Epe Helenius ja keikkamyyjä Jouko Karppanen kannustivat jatkamaan. Eniten jatkopäätökseen vaikutti kuitenkin Mikkosen lesken jatkamista kannattava mielipide.Kontiainen 2017, s. 161–166. Yhtyeeseen liittyivät kitaristi Timo ”Törrö” Tapaninen ja kosketinsoittaja Jukka ”Jukkis” Järvinen.Kontiainen 2017, s. 166–168. Samalla Costello Hautamäen musiikillinen vastuu kasvoi entisestään. Pate Mustajärvi oli nyt ainoana jäljellä alkuperäisestä kokoonpanosta.Kontiainen 2017, s. 504.

Uuden kokoonpanon ensimmäinen konsertti oli jo 14. maaliskuuta, ja viides esiintyminen tapahtui maaliskuussa Helsingin kulttuuritalolla järjestetyssä Amnesty-konsertissa, joka näytettiin televisiossa toukokuussa.Kontiainen 2017, s. 169, 172. Kesäkuussa ilmestyi single ”Eläinten vallankumous” ja vuoden lopulla single ”Kellot lyö”.Kontiainen 2017, s. 171, 175. Molemmat kappaleet olivat mukana marraskuussa julkaistulla yhtyeen ensimmäisellä kokoelma-albumilla 15 GT Golden Turpo, jonka kylkiäisenä tuli Husulan Kasinolla äänitetty livealbumi Huilut suorina. 15 GT Golden Turpo nousi listalla viidenneksi ja myi kultaa.Kontiainen 2017, s. 177–179. Syksyllä 1986 Popeda teki Suomessa yhdentoista konsertin kiertueen neuvostoliittolaisen Autograph-yhtyeen kanssa. Kiertue toteutettiin Suomi–Neuvostoliitto-Seuran aloitteesta.Kontiainen 2017, s. 177.

Popedan kahdeksas studioalbumi Ei oo valoo ilmestyi kesäkuussa 1987. Albumi äänitettiin Ruoveden Muroleessa sijaitsevan koulun tiloissa. Albumi jäi aluksi kestoltaan liian lyhyeksi, jolloin levylle tehtiin nopeasti kaksi kappaletta lisää. Ei oo valoo -albumista tuli suoraviivainen rocklevy, mutta sen materiaalia pidettiin epätasaisena. Levy nousi kuitenkin listalla kolmanneksi ja myi ajan saatossa kultaa.Kontiainen 2017, s. 181–186. Myös keikkasuosio jatkui suurena, ja kesän aikana Popeda esiintyi noin kymmenellä festivaalilla. Yhtyeen esiintyminen Saapasjalkarockissa televisioitiin. Heinä-elokuun vaihteessa Popeda esiintyi jälleen Autographin kanssa, tällä kertaa Moskovassa Gorkin puistossa ja kahdella klubikeikalla.Kontiainen 2017, s. 188–189. Loppuvuodesta 1987 Popeda teki Eppu Normaalin kanssa EppuPopedaNormaali-nimisen yhteisprojektin, jossa juhlistettiin molempien yhtyeiden kymmenenvuotista uraa. Projekti sisälsi kymmenen esiintymisen mittaisen kiertueen sekä singlen ”20 vuotta sikana” / ”Hyvä kankkunen”.Kontiainen 2017, s. 191.

Albumi Hallelujaa ilmestyi vuonna 1988. Costello Hautamäki oli pettynyt sooloalbuminsa A Little Bit Crazy vastaanottoon, ja hän lisäsi Hallelujaalle vaikutteita progressiivisesta rockista. Kappaleet olivat tällä kertaa valmiina, ja levytettävää materiaalia harjoiteltiin useita viikkoja ennen äänityksiä. Albumilta puuttui kuitenkin iso hitti, ja samalla Popedan suosion ensimmäinen huippu oli ohi, vaikka Hallelujaa myikin ajan kanssa kultalevyyn oikeuttavan määrän. Vuonna 1988 Popeda perusti myös osakeyhtiön hoitamaan asioitaan. Popeda Oy oli toiminnassa noin kymmenen vuotta, kunnes se päätettiin lopettaa.Kontiainen 2017, s. 205–211.

Popeda jatkoi ahkeraa keikkailua, vaikka yleisömäärät laskivatkin. Kulttuuri oli muutenkin 1980-luvun lopulla muuttumassa. Tanssipaikkoja alkoi kadota, ja suomalaisten rockyhtyeiden esiintymiset siirtyivät vähitellen ravintoloihin.Kontiainen 2017, s. 212. Maaliskuussa 1990 ilmestyi albumi Kans’an Popeda, jota tehtiin Hautamäen kotistudiolla yhtyeen silloisella mittapuulla varsin pitkään, useita kuukausia. Guns N’ Roses -yhtyeen nimestä väännetty Kans’an Popeda menestyi kohtuullisesti ja nousi listalla kolmanneksi. Tältäkin levyltä puuttuivat kuitenkin hitit, eivätkä sen singletkään saavuttaneet listasijoituksia.Kontiainen 2017, s. 222–224. Popedan kolmen viimeisimmän studioalbumin kokonaismyyntiluvut olivat jääneet selvästi Harasoo- ja Pohjantähden alla -albumien vastaavista.Kontiainen 2008, s. 431. Yhtyeen keikkasuosioon levyjen myynti ei kuitenkaan enää vaikuttanut.Kontiainen 2017, s. 216.

Costello Hautamäen ja Timo Tapanisen välit kiristyivät 1990-luvun taitteessa. Tapaninen oli tyytymätön statistin rooliinsa Popedassa ja olisi halunnut vaikuttaa yhtyeeseen enemmän. Lopulta hän lähti yhtyeestä toukokuussa 1990.Kontiainen 2017, s. 225–226. Kesän keikkoja Popeda teki viisihenkisellä kokoonpanolla, mutta myös basisti Jyrki Melartin oli alkanut kyllästyä ja lopulta erosi yhtyeestä saman vuoden lokakuussa.Kontiainen 2017, s. 227, 504.

 1990-luku 

Markku Petander liittyi Popedan uudeksi basistiksi syksyllä 1990. Petander tunnettiin entuudestaan ennen kaikkea kitaristina, ja hän oli soittanut muun muassa Yö-yhtyeessä. Varsinaista toista kitaristia yhtyeeseen ei kuitenkaan enää haluttu, vaikka Petander soittikin Popedan levyillä myös kitaraa. Popeda sai Petanderista myös merkittävän lauluntekijän. Arwo Mikkosen kuoleman jälkeen säveltämisestä oli vastannut pääasiassa Costello Hautamäki, mutta nyt hänen taakkansa helpottui. Heti keväällä 1991 Popeda sai pitkästä aikaa ison menestyskappaleen, kun Petanderin säveltämä ”Punaista ja makeaa” nousi listaykköseksi.Kontiainen 2017, s. 228–233.

Vuonna 1992 julkaistu Svoboda-albumi oli pitkälti Hautamäen ja Petanderin tekemä levy, ja sen tuotantoon panostettiin poikkeuksellisen paljon.Kontiainen 2017, s. 239. Albumi sisälsi hittisinglet ”Punaista ja makeaa”, ”Repe ja Lissu”, ”Kirje” sekä ”Kersantti Karoliina”, jonka B-puolella oli niin ikään menestykseksi noussut ”Mää ja Tapparan mies”. Albumi myi platinaa, ja se on Popedan myydyin studioalbumi. Vuonna 1993 yhtyeeltä julkaistiin singlejen B-puolista ja muista harvinaisuuksista koottu kokoelma Peetlehemin pesäveikot (nopein saa).Kontiainen 2017, s. 251.

pienois|vasen|H.Ö.N.Ö.-albumin julkaisutilaisuus huhtikuussa 1994 karting-hallissa Tampereella. Vasemmalta Costello Hautamäki, Markku Petander, Pate Mustajärvi, Kari Holm ja Jukkis Järvinen.
Svobodan seuraaja oli vuonna 1994 ilmestynyt H.Ö.N.Ö. Peräti 17 kappaletta sisältäneellä albumilla käytettiin paljon yhtyeen ulkopuolisia laulunkirjoittajia, ja levyllä oli vain viisi Mustajärven sanoitusta. Albumin työstäminen oli hyvin hajanaista, eivätkä yhtyeen jäsenet olleet studiossa tiettävästi kertaakaan samanaikaisesti. Lisäksi tuottaja Mika Sundqvist ei ollut levyllä mukana, minkä vuoksi H.Ö.N.Ö. oli Svobodaakin enemmän Hautamäen ja Petanderin kaksin työstämä albumi. Hajanaisuutensa vuoksi albumi oli kuitenkin Popedan musiikillisesti monipuolisin. H.Ö.N.Ö. myi kultaa, mitä edesauttoi mukana ollut hittisingle ”Tahdotko mut tosiaan”. Myös kappaleesta ”Erotomania” tuli suosittu.Kontiainen 2017, s. 253–256.

Popeda matkusti keväällä 1995 Lontooseen äänittämään ajan muodin mukaisen unplugged-albumin. Kyseinen Live at the BBC sisälsi pääasiassa yhtyeen vanhoja kappaleita, jotka oli sovitettu akustisiksi versioiksi. Basistina oli mukana Eppu Normaalin Sami Ruusukallio, koska Markku Petander soitti toista kitaraa. Albumi ilmestyi elokuussa, mutta se ei noussut listalla sijaa 14 korkeammalle. Myös suurin osa Popedan jäsenistä oli tyytymättömiä levyyn. Julkaisun aikoihin Popeda teki muutamia akustisia keikkoja esimerkiksi televisiossa.Kontiainen 2017, s. 261–265.

pienois|pysty|Jyrki Melartin on Popedan pitkäaikaisin basisti. Hän soitti yhtyeessä kahteen otteeseen: 1981–1990 ja 1996–2021.
Basisti Markku Petander mursi kätensä Popedan talvitauolla ja joutui yhtyeestä sivuun. Petander oli jo pitkään tiedustellut kitaristin paikkaa Popedasta ja asetti paluunsa ehdoksi sen, että hän pääsisi kitaristiksi. Popeda ei kuitenkaan tarvinnut toista kitaristia, ja Petander jatkoi uraansa kitaristina Yö-yhtyeessä. Popedan uudeksi basistiksi tuli pienen harkinnan jälkeen uudelleen Jyrki Melartin. Hänen oli alun perin tarkoitus toimia ainoastaan väliaikaisena tuuraajana, mutta hän huomasi viihtyvänsä yhtyeessä ja jäi siihen pysyvästi.Kontiainen 2017, s. 266–269.

Yhtye ryhtyi syksyllä 1996 työstämään seuraavaa albumiaan 500 cc. Petanderin lähdön jälkeen sävellyksistä vastasi jälleen lähes yksinomaan Hautamäki. Musiikillisesti 500 cc oli totuttua poptyylisempi.Kontiainen 2017, s. 270–271. Albumilla on muun muassa kappale ”Mannaa mammonaa”, jolla yhtye voitti vuonna 1997 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen tunnusmusiikin sävellyskilpailun sekä ”Minä, sinä ja Mannerheim”, jossa laulaa myös sen säveltänyt Klamydia-yhtyeen Vesku Jokinen. Albumin pikkuhitti oli sen sijaan ”Mustameri ja mies”. 500 cc ilmestyi huhtikuussa 1997, eikä se myynyt kultalevyyn oikeuttavaa määrää.Kontiainen 2017, s. 272. 

Yhtye julkaisi vuoden 1997 syksyllä kokoelma-albumin Hittejä, kersantti Karoliina!. Se myi tuoreeltaan kultaa ja pari vuotta myöhemmin platinaa.Kontiainen 2017, s. 275.

Popeda teki elokuussa 1998 noin viikon mittaisen keikka- ja lomamatkan Libanoniin, jossa se esiintyi YK-joukoille.Kontiainen 2017, s. 281. Vuoden viimeinen esiintyminen oli 7. marraskuuta Tampereen Pakkahuoneella järjestetty 20-vuotisjuhlakonsertti.Kontiainen 2017, s. 282–285.

Lainakappaleista koostuva albumi Vieraissa ilmestyi vuonna 1999. Levy ei menestynyt toivotusti ja oli listoilla vain neljä viikkoa ja korkeimmillaan seitsemännellä sijalla.Kontiainen 2017, s. 289. Popeda jäi tauolle marraskuussa.Kontiainen 2017, s. 291.

 2000-luku 
pienois|Popedaan vuonna 1982 liittynyt kitaristi Costello Hautamäki on ollut pitkään yhtyeen musiikillinen johtaja. Kuvassa Hautamäki esiintymässä vuonna 2006 Seinäjoella.
Vuosituhannen vaihtuessa Popedaa leimasivat ristiriidat ja välirikot. Costello Hautamäki ja Jyrki Melartin halusivat vaihtaa kosketinsoittajan ja rumpalin, mitä Pate Mustajärvi vastusti. Kosketinsoittaja Jukkis Järvisen ja rumpali Kari Holmin pitkä ura Popedassa tuli kuitenkin lopulta päätökseen. Pattitilanteessa yhtyeen tauko venyi, jolloin Hautamäki ja Melartin aktivoivat The Neropats -yhtyeen, joka keikkaili ja teki albumin.Kontiainen 2017, s. 291–292, 297. Neropatsin kolmas jäsen oli rumpali Arto ”Arska” Rautajoki, ja kun Mustajärvi kuuli kokoonpanon tekemiä demoja, hän lopulta suostui jatkamaan Popedassa. Rautajoki liittyi virallisesti Popedaan, ja uudeksi kosketinsoittajaksi tuli Jani Kemppinen.Kontiainen 2017, s. 298.

Hautamäen, Mustajärven ja levy-yhtiön Epe Heleniuksen keskinäisen palaverin pohjalta alettiin työstää uutta albumia Just!. Levyn työstäminen käynnistyi vaikeuksilla, kun äänityssessioiden alussa Mustajärvi ei osallistunut harjoituksiin tai äänityksiin, ja albumin valmistuminen alkoi näyttää epävarmalta. Lopulta Mustajärvi ryhdistäytyi ja kirjoitti sanoitukset kymmeneen kappaleeseen. Huhtikuussa 2001 julkaistu Just! palautti yhtyettä musiikillisesti 1980-luvun suuntaan. Levy oli korkeimmillaan listasijalla 12 eikä sillä ollut isoja hittejä, mutta haasteelliset lähtökohdat huomioiden sitä pidettiin työvoittona.Kontiainen 2017, s. 299–303. Välivuoden 2000 jälkeen yhtye palasi myös konsertoimaan.Kontiainen 2017, s. 307. Lokakuussa Popeda esiintyi jälleen rauhanturvaajille, tällä kertaa Bosniassa.Kontiainen 2017, s. 310.

Vesa Kontiaisen ja Kjell Starckin kirjoittama Popeda-kirja Ilikeesti kiitää ilmestyi elokuussa 2001. Siitä julkaistiin päivitetty uusintapainos toukokuussa 2009.Kontiainen 2017, s. 404–405. 

Popedan alkuperäinen basisti ja perustajajäsen Ilpo Ainiala kuoli helmikuussa 2002.Kontiainen 2017, s. 313. Costello Hautamäki oli vuosina 2002–2004 mukana myös Hanoi Rocks -yhtyeessä. Popedan muut jäsenet vaativat häntä lopulta valitsemaan yhtyeistä toisen, jolloin hän erosi Hanoi Rocksista.Kontiainen 2017, s. 315–316. 

Olli Lindholmin säveltämä ja Pauli Hanhiniemen sanoittama ”Kakskytä centtiä” toi Popedalle vuonna 2002 pitkästä aikaa ison menestyskappaleen.Kontiainen 2017, s. 319. Syksyllä ilmestyi kokoelma ja tupla-CD Pelkkää juhlaa, joka sisälsi yhtyeen tunnetuimpien kappaleiden lisäksi myös Pate Mustajärven soololevytyksiä. Albumi myi heti platinaa ja vuoteen 2006 mennessä tuplaplatinaa. Albumin tarkoituksena oli Popedan 25-vuotisen uran juhlistamisen lisäksi tukea samana syksynä järjestettävää konserttikiertuetta.Kontiainen 2017, s. 320–322. Kyseinen 13 esiintymisen mittainen 25-vuotisjuhlakiertue käynnistyi lokakuussa, ja yhtye esiintyi sille poikkeuksellisesti myös suurissa konserttitaloissa ja -saleissa.Kontiainen 2017, s. 323–324. Joitakin keikkoja haittasi merkittävästi Mustajärven alkoholinkäyttö.Kontiainen 2017, s. 326. Esiintymisestä Tampereen Pakkahuoneella koostettiin yhtyeen ensimmäinen DVD-julkaisu, Hyvää iltaa, Tampere!.Kontiainen 2017, s. 330.

Popedalta ei ilmestynyt vuonna 2003 albumeja tai singlejä, vaan yhtye keskittyi keikkailuun.Kontiainen 2017, s. 332–334. Levy-yhtiö Poko Rekords yritti vuonna 2004 luoda yhtyeen uralle nostetta tilaamalla ”Ei lasten käsiin” -nimisen kappaleen lauluntekijäkaksikolta Risto Asikainen – Ilkka Vainio. Yhtye suhtautui kappaleeseen vastahakoisesti, eikä siitä tullut isompaa menestystä. Loppuvuodesta keikoilla alkoi olla ongelmia ja niiden taso vaihdella Mustajärven runsaan alkoholinkäytön takia. Popedan keikkamyyjä Jouko Karppasen mukaan yhtyeen keskeyttämistä pohdittiin vakavasti useita kertoja ja keikkamatkoille otettiin Jussi Aaltonen mukaan varalaulajaksi.Kontiainen 2017, s. 335–336.

Seuraavaa Häkää!-studioalbumia alettiin työstää vuonna 2005. Levytysprosessiin liittyi jälleen haasteita. Edellisen Just!-albumin tavoin Mustajärvi oli studiolta poissa, minkä vuoksi soitinosuudet ja jopa miksaus tehtiin ennen lauluosuuksia. Levy-yhtiö halusi albumin ilmestyvän joulumarkkinoille ja oli huolissaan sen valmistumisesta. Häkää! ilmestyi lopulta marraskuun lopulla, mikä oli Poko Rekordsin Epe Heleniuksen mukaan aivan liian myöhään. Albumi nousi listalla sijalle 17. Basisti Jyrki Melartinin mukaan Häkää! oli tarpeellinen välityö. Sillä on muun muassa Ismo Alangon, Samuli Laihon ja Jukka Kiviniemen Popedalle tekemä kappale ”Ikurin mimmi”, joka julkaistiin myös singlenä ja oli pieni menestys.Kontiainen 2017, s. 342–351.

Solisti Pate Mustajärveä ei saatu lähtemään vuoden 2006 ensimmäisille keikoille, joten häntä tuurasi hänen sukulaisensa, Mustat Enkelit -yhtyeen laulaja Jussi Aaltonen. Mustajärvi palasi esiintymään helmikuun lopulla.Kontiainen 2017, s. 352. Popeda teki myös muutamia yhteiskeikkoja Bloodpit-yhtyeen kanssa.Kontiainen 2017, s. 358. Kokonaisuudessaan vuosi 2006 oli Popedalle vaikeaa aikaa.Kontiainen 2017, s. 360.

Keikkavuosi 2007 alkoi hyvin, mutta Mustajärven juominen paheni kesällä, ja osa esiintymisistä jouduttiin keskeyttämään. Heinäkuussa yhtye teki kireissä tunnelmissa sujuneen 30-vuotisjuhlaristeilyn ja minikeikan Pyhäjärvellä. Vain pari päivää myöhemmin Mustajärvi sai sairauskohtauksen Muuramen Riihivuorirockiin saavuttaessa ja joutui sairaalaan. Kesän lopuilla keikoilla Mustajärveä tuurasi jälleen Jussi Aaltonen. Mustajärvi lopetti alkoholinkäytön syyskuussa ja lähti Minnesota-hoitoon Lapualle.Kontiainen 2017, s. 360–370. Suunnitellun studioalbumin julkaisu siirtyi seuraavaan vuoteen, mutta sen tilalla ilmestyi kultalevyyn yltänyt kokoelma 30-vuotinen sota 1977–2007.Kontiainen 2017, s. 371–373.

Mustajärven raitistuttua kosketinsoittaja Jani Kemppisen ja rumpali Arska Rautajoen urat Popedassa päättyivät. Muiden jäsenten mukaan henkilökemiat heidän kanssaan eivät kohdanneet, vaikka he soittivat yhtyeessä noin kuusi vuotta. Alkusyksy 2007 vietettiin epävarmuudessa, eikä jatkosta ollut tietoa.Kontiainen 2017, s. 369–370. Lopulta seuraavan talven aikana yhtyeeseen liittyivät kosketinsoittaja Iso-Pate Kivinen ja rumpali Lacu Lahtinen.Kontiainen 2017, s. 375–379. He molemmat olivat soittaneet aiemmin Hanoi Rocks -yhtyeessä, jonka kautta he tunsivat Costello Hautamäen entuudestaan. Muutokset kokoonpanossa toivat yhtyeeseen uutta myönteistä henkeä.Kontiainen 2017, s. 381, 384. Kesän 2008 merkittävimpiä konsertteja oli esiintyminen Suomi-ilmiö-tapahtumassa Tampereen stadionilla.Kontiainen 2017, s. 388.

Uusi kokoonpano oli alkanut työstää uutta studioalbumia loppukeväästä, ja Täydelliset miehet -nimen saanut albumi ilmestyi syyskuussa 2008. Albumi nousi suoraan listasijalle kaksi ja siitä myönnettiin kultalevy tammikuussa 2009.Kontiainen 2017, s. 397. Albumin suosituin kappale oli ”Elän itselleni”. Lisäksi ”Rio de Janeiro” soi paljon radiossa.Kontiainen 2017, s. 394. Vuonna 2009 Popedalta ei ilmestynyt levyjä, mutta se konsertoi ahkerasti esiintymällä esimerkiksi useilla kesän festivaaleilla. Costello Hautamäki joutui jättämään elokuussa kaksi konserttia väliin kuumeen takia, ja häntä tuurasi kitarassa Jussi Ojanen.Kontiainen 2017, s. 402–403.

 2010-luku 
pienois|vasen|Pate Mustajärvi oli Popedan solisti yhtyeen perustamisesta vuoteen 2023.
Popedan kolmas livealbumi Pitkä kuuma kesä 2010 – Live äänitettiin kolmessa eri konsertissa kesällä 2010 ja julkaistiin 27. lokakuuta. Albumi ei ollut suuri myyntimenestys, vaan nousi listalla kahdeksanneksi ja pystyi listalla vain kolme viikkoa. Samanaikaisesti albumin kanssa ilmestyi Pitkä kuuma kesä -DVD, joka oli taltioitu heinäkuussa Tampereen Tammerfestissä.Kontiainen 2017, s. 413–415.

Uutta Voitto-studioalbumia äänitettiin pitkin vuotta 2011 useissa studioissa. Albumin soundimaailma oli hieman erilainen ja monipuolisempi, ja melodioihin oli panostettu. Levyllä käytettiin poikkeuksellisesti useita yhtyeen ulkopuolisia sanoittajia, kuten Vexi Salmi, Jouni Hynynen ja Jani Viitanen. Mustajärvi kertoo tekstiensä vähyyden syyksi motivaatiovaikeudet. Voitto ilmestyi lokakuussa 2011, nousi listalla neljänneksi ja ylitti 10 000 kappaleen kultalevyrajan. Vexi Salmen tekstittämä ”Hääkellot soi” julkaistiin singlenä.Kontiainen 2017, s. 417–420.

Popeda oli mukana vuonna 2013 ilmestyneessä suositussa manserock-elokuvassa Vuonna 85, jossa se esitti livenä kappaleen ”Kuuma kesä”.Kontiainen 2017, s. 430–431. Samana vuonna Popeda teki 35-vuotisjuhlakiertueen.Kontiainen 2017, s. 441. Marraskuussa ilmestyi kuusi CD-levyä sisältävä Museorekisterissä-boksi. Siitä julkaistiin myös typistetty versio Museorekisterissä – karvanopat ja Wunderbaum, jolla on kaksi CD:tä ja 38 kappaletta.Kontiainen 2017, s. 437, 441.

Popeda järjesti 2010 -luvulla useita laivaristeilykeikkoja joko yksinään tai Yön sekä Paula Koivuniemen kanssaKontiainen 2017, s. 426, 445, 458 ..

Yhtye sai vuoden 2014 Veikkausvoittorahoista jaetun Suomi -palkinnonKontiainen 2017, s. 456 ja sijoittui toiseksi Vuoden tamperelainen -äänestyksessä 2015.

Popeda täytti vuonna 2017 40 vuotta. Yhtye julkaisi 17. maaliskuuta 2017 uuden studioalbumin Haista Popeda!. Albumin tuotti Pasi Siitonen eli Stig. Levyllä oli useita ulkopuolisten tekemiä sävellyksiä, Hautamäki teki levylle vain kuusi sävellystä ja Mustajärvi sanoitti ainoastaan kaksiKontiainen 2017, s. 479-483.. Levy sai ristiriitaisen vastaanotonKontiainen 2017, s. 487.. Vuoden 2017 lopulla yhtye järjesti 40 -vuotiskonsertin Hartwall -areenalla ja sen jälkeen vielä kaksi keikkaa Tampereen Tullikamarilla. Laulaja Mustajärvi oli nyt hyvässä iskussa ja yhtyeen hyvä yhteishenki näkyi lavallaKontiainen 2017, s. 489..

 2020-luku 

pienois|vasen|Popeda esiintymässä Tammerfestissä heinäkuussa 2022.
Jyrki Melartin lähti Popedasta marraskuussa 2021. Hän jätti yhtyeen yllättävästi kesken kiertueen pari viikkoa ennen merkittävää Tampereen Kannen areenan avajaisviikonlopun konserttia. Ensin Melartin ilmoitti yhtyeelle jäävänsä pois kahdelta keikalta puolisonsa sairastumisen vuoksi. Tuuraajaksi tuli Costello Hautamäen poika Alex Hautamäki, joka on vieraillut Popedan keikoilla aiemminkin. Pian Melartin ilmoitti yhtyeen keikkamyyjälle puhelimitse jättävänsä yhtyeen ja jäävänsä eläkkeelle. Melartinin äkillinen lähtö yllätti Popedan jäsenetkin. Alex Hautamäki jatkoi basistina keikoilla ja maaliskuussa 2022 hänet valittiin viralliseksi jäseneksi.

Pate Mustajärvi ilmoitti marraskuussa 2022 lähtevänsä Popedasta ja esiintyvänsä yhtyeessä viimeisen kerran Ratinasta poikki -konsertissa Tampereen stadionilla seuraavan vuoden syyskuussa. Mustajärvi oli miettinyt yhtyeen jättämistä jo vuodesta 2020, mutta koronapandemia viivästytti asiaa. Lopulta hän kertoi päätöksestään Popedan jäsenille ja muulle henkilökunnalle maaliskuussa 2022. Mustajärvi ei kertonut yksittäistä syytä lopettamiselle. Hän on maininnut muusikon ammatin raskaat puolet, kuten ajamisen, valvomisen ja keikkailun vanhemmalla iällä. Mustajärven viimeinen konsertti Popedan laulajana keräsi yli 28 000 katsojaa ja oli loppuunmyyty. Hautamäki ilmoitti pian konsertin jälkeen, että Popeda tiedottaa jatkosuunnitelmistaan tammikuussa 2024. Mustajärvi antoi Hautamäelle luvan esiintyä Popeda-nimellä, sillä kitaristi halusi jatkaa Popedan nimellä esiintymistä. Asia sovittiin keväällä 2023 pidetyssä palaverissa, jonka aikana syntyi kiista oikeuksista Popedan nimeen. Kiista sovittiin ja muut jäsenet halusivat olla mukana ilman Mustajärveä jatkavassa Popedassa. Hautamäki sai paljon hakemuksia Popedan laulajan pestiin ja kävi jokaisen läpi.

Popeda tiedotti tammikuussa 2024 Olli Hermanin olevan yhtyeen uusi laulaja. Hautamäki ja Herman tekivät yhteistyötä kesällä 2023, kun Hautamäki kärsi flunssasta soolokiertueensa aikana. Hän pyysi Hermanin laulamaan puolestaan. Onnistuneen konsertin jälkeen Hautamäki pohti Hermanin sopivan Popedaan ja päätti kysyä häntä mukaan. Herman yllättyi pyynnöstä, mutta suostui heti. Popeda aloitti keikkailun Hermanin kanssa maaliskuun 2024 lopussa.

 Musiikki 

Popedan musiikissa ei ole ollut suuria muutoksia. Yhtyeen henkiset juuret ovat boogierockissa. Alkuaikoina yhtyeen musiikissa ja sanoituksissa oli vaikutteita uudesta aallosta, mutta 1980-luvun alussa musiikkityyli muuttui hieman hard rock -tyylisemmäksi ja melodisemmaksi suomalaiseksi rockiksi. Popedaa on kutsuttu suomalaisen ”äijärockin” luojaksi, ja yhtyeen musiikkia on kuvattu myös ”junttirockiksi”. Epe Helenius, joka kiinnitti Popedan omalle Poko Rekordsilleen vuonna 1977, kutsui yhtyettä ”Suomen Rolling Stonesiksi”. Rolling Stones on antanut Popedalle musiikillisia vaikutteita ja esimerkiksi vuonna 1999 levytetty ”Mustaa” on suomennos Rolling Stonesin kappaleesta ”Paint It, Black”. 

Suurimman osan Popedan kappaleista on säveltänyt kitaristi Costello Hautamäki ja sanoittanut solisti Pate Mustajärvi. Vuoden 1980 Raswaa koneeseen -albumista vuoteen 1986 asti sävellyksistä vastasi pitkälti silloinen kitaristi Arwo Mikkonen. Sävellyksiä teki yhtyeessä ollessaan myös Markku Petander (muun muassa ”Tahdotko mut tosiaan”). Negative-yhtyeen solisti Jonne Aaron on tehnyt Popedalle kappaleen ”Elän itselleni”. 

Yhtyeen laulukieleksi valikoitui suomi Juice Leskisen, Hectorin, Dave Lindholmin ja Tuomari Nurmion innoittamana. Mustajärvi sai sanoituksiinsa inspiraatiota esimerkiksi uutisista, musiikista ja elokuvista, ja hänen teksteissään on paljon myös yhteiskunnallista kritiikkiä. Popedalle ovat tehneet sanoituksia myös muun muassa Pauli Hanhiniemi (”Tahdotko mut tosiaan”) ja Juice Leskinen (”Mää ja Tapparan mies”). Voitto-albumille (2011) kappaleita sanoittivat Mustajärven lisäksi muun muassa Vexi Salmi, Jouni Hynynen ja Jukka Takalo.

Popeda oli suosionsa huipulla 1980-luvulta 1990-luvun alkuun. Yhtyeen kuuluisimpia kappaleita ovat muun muassa ”Kuuma kesä”, ”Tahdotko mut tosiaan”, ”Kersantti Karoliina”, ”Matkalla Alabamaan”, ”Punaista ja makeaa” ja ”Lihaa ja perunaa”. Vuonna 1985 julkaistu ”Kuuma kesä” valittiin MTV:n äänestyksessä vuonna 2016 parhaaksi kesäkappaleeksi.

 Jäsenet ja kokoonpanot 

{| class="toccolours"  border="1" cellpadding="2" cellspacing="0" style="float: right; margin: 0 0 0.5em 0.5em; border-collapse: collapse; border: 1px solid #e2e2e2;"
|+ style="font-size: larger;" | '''Popedan kokoonpanot
|-
! style="background-color: #e7ebee;" | Alkuperäinen(1977–7/1979)
| 
 Pate Mustajärvi – laulu
 Arwo Mikkonen – kitara
 Ari "Jatsi" Puukka – kitara
 Ilari "Ilpo" Ainiala – bassokitara
 Kai Holm – rummut
|-
! style="background-color: #e7ebee;" | (7/1979–1981)
|
 Pate Mustajärvi – laulu
 Arwo Mikkonen – kitara
 Ari "Jatsi" Puukka – kitara
 Risto "Eebo" Lehtinen – bassokitara
 Kai Holm – rummut
|-
! style="background-color: #e7ebee;" | (1981)
|
 Pate Mustajärvi – laulu
 Arwo Mikkonen – kitara
 Ari "Jatsi" Puukka – kitara
 Jyrki Melartin – bassokitara
 Kai Holm – rummut
|-
! style="background-color: #e7ebee;" | (1/1982-4/1982)
|
 Pate Mustajärvi – laulu
 Arwo Mikkonen – kitara
 Jyrki Melartin – bassokitara
 Kai Holm – rummut
|-
! style="background-color: #e7ebee;" | 4/1982–12/1982
|
 Pate Mustajärvi – laulu
 Arwo Mikkonen – kitara
 Costello Hautamäki – kitara
 Jyrki Melartin – bassokitara
 Kai Holm – rummut
|-
! style="background-color: #e7ebee;" |1/1983–3/1983
|
 Pate Mustajärvi – laulu
 Arwo Mikkonen – kitara
 Jyrki Melartin – bassokitara
 Eero "Safka" Pekkonen – kosketinsoittimet
 Kai Holm – rummut
|-
! style="background-color: #e7ebee;" |3/1983–10/1983
|
 Pate Mustajärvi – laulu
 Arwo Mikkonen – kitara
 Costello Hautamäki – kitara
 Jyrki Melartin – bassokitara
 Safka Pekkonen – kosketinsoittimet
 Kai Holm – rummut
|-
! style="background-color: #e7ebee;" | 10/1983–12/1985
|
 Pate Mustajärvi – laulu
 Arwo Mikkonen – kitara
 Costello Hautamäki – kitara
 Jyrki Melartin – bassokitara
 Safka Pekkonen – kosketinsoittimet
 Kari Holm – rummut
|-
! style="background-color: #e7ebee;" | 1/1986–2/1986 
|
 Pate Mustajärvi – laulu
 Arwo Mikkonen – kitara
 Costello Hautamäki – kitara
 Jyrki Melartin – bassokitara
 Kari Holm – rummut
|-
! style="background-color: #e7ebee;" | 3/1986–5/1990 
|
 Pate Mustajärvi – laulu
 Costello Hautamäki – kitara
 Timo "Törrö" Tapaninen – kitara
 Jyrki Melartin – bassokitara
 Jukka "Jukkis" Järvinen – kosketinsoittimet
 Kari Holm – rummut
|-
! style="background-color: #e7ebee;" | 5/1990–10/1990 
|
 Pate Mustajärvi – laulu
 Costello Hautamäki – kitara
 Jyrki Melartin – bassokitara
 Jukkis Järvinen – kosketinsoittimet
 Kari Holm – rummut
|-
! style="background-color: #e7ebee;" | 1990–1995
|
 Pate Mustajärvi – laulu
 Costello Hautamäki – kitara
 Markku Petander – bassokitara
 Jukkis Järvinen – kosketinsoittimet
 Kari Holm – rummut
|-
! style="background-color: #e7ebee;" | 1996–1999 
| 
 Pate Mustajärvi – laulu
 Costello Hautamäki – kitara
 Jyrki Melartin – bassokitara
 Jukkis Järvinen – kosketinsoittimet
 Kari Holm – rummut
|-
! style="background-color: #e7ebee;" | 2001–2007 
| 
 Pate Mustajärvi – laulu
 Costello Hautamäki – kitara
 Jyrki Melartin – bassokitara
 Jani Kemppinen – kosketinsoittimet
 Arto Rautajoki – rummut
|-
! style="background-color: #e7ebee;" |  2008–2021 
| 
 Pate Mustajärvi – laulu
 Costello Hautamäki – kitara
 Jyrki Melartin – bassokitara
 Pate Kivinen – kosketinsoittimet
 Lacu Lahtinen – rummut
|-
! style="background-color: #e7ebee;" |  2022–2023
| 
 Pate Mustajärvi – laulu
 Costello Hautamäki – kitara
 Alex Hautamäki – bassokitara
 Pate Kivinen – kosketinsoittimet
 Lacu Lahtinen – rummut
|-
! style="background-color: #e7ebee;" |2024–
|
Olli Herman – laulu
 Costello Hautamäki – kitara
 Alex Hautamäki – bassokitara
 Pate Kivinen – kosketinsoittimet
 Lacu Lahtinen – rummut
|}

 Nykyiset jäsenet 

 Costello Hautamäki – kitara, laulu (1982–)
 Alex Hautamäki – bassokitara (2022–)
 Iso-Pate Kivinen – kosketinsoittimet (2008–)
 Lacu Lahtinen – rummut (2008–)
 Olli Herman – laulu (2024–)

Entiset jäsenet

 Pate Mustajärvi – laulu (1977–2023)
 Arwo Mikkonen – kitara (1977–1986)
 Ari "Jatsi" Puukka – kitara (1977–1981)
 Ilari "Ilpo" Ainiala – bassokitara (1977–1979)
 Kai Holm – rummut (1977–1983)
 Risto "Eebo" Lehtinen – bassokitara (1979–1981)
 Jyrki Melartin – bassokitara (1981–1990, 1995–2021)
 Kari Holm – rummut (1983–2000)
 Eero ”Safka” Pekkonen – kosketinsoittimet (1983–1985)
 Timo ”Törrö” Tapaninen – kitara (1986–1990)
 Jukka ”Jukkis” Järvinen – kosketinsoittimet (1986–2000)
 Markku Petander – bassokitara (1990–1995)
 Jani Kemppinen – kosketinsoittimet (2001–2007)
 Arto Rautajoki – rummut (2001–2007)

Aikajana

 Diskografia 

 Studioalbumit 





















 Livealbumit 




 Kokoelmat 
 15 GT Golden Turpo (1986) 
 Poko klassikot (1987)
 Peetlehemin pesäveikot (nopein saa) (1993)
 Hittejä, kersantti Karoliina! (1997) 
 Pelkkää juhlaa – 25v. Juhlakokoelma (2CD, 2002) 
 30-vuotinen sota 1977–2007 (2007) (CD/DVD) 
 Museorekisterissä – Karvanopat ja Wunderbaum (2CD, 2013)
 Museorekisterissä (6CD-box, 2013)

 DVD:t 
 Hyvää iltaa, Tampere! (2002) 
 Pitkä kuuma kesä 2010 – Live (2010)

 Singlet 
 Hei mies / Mönkiäislaulu PIS 006, 1978
 Erkki ja Leena / Sammakkalaulu PIS 008, 1978
 Suuret setelit / Lauri Lutavuori PIS 022, 1979
 Huummetta / Kouluun PIS 033, 1979
 Mörrimöykky / Bebobbahobbin PIS 057, 1980
 Minä elän / Silimiklasikyy (live) PIS 084, 1981
 Minä elän / Silimiklasikyy (live) / Luvattu maa (live) PIS 12-084, 1981
 Kalteriblues / Onnellinen mies PIS 103, 1982
 Yö / Maailma palaa PIS 109, 1982
 Delilah / Yks kysta kimma PIS 115, 1983
 Kaasua, komisaario Peppone / Viimeinen mohikaani AUTOM 5, 1983
 Kaasua, komisaario Peppone PEPPONE 1, 1983
 Matkalla Alabamaan / Nyrkki-Kyllikki PIS 129, 1984
 Matkalla Alabamaan (remix) / Sielun Veljet: Aina nälkä PROMO 12-1, 1984
 Sukset (vaikeata tämä hiihtäminen) / Raz, Dva, Tri PIS 140, 1984
 Palle and the Boys / Hjulapata PIS 152, 1985
 Palle and the Boys / Hjulapata / Sukset (vaikeata tämä hiihtäminen) (4x10 km:n viestihiihtomixaus) PIS 152-12, 1985
 Kuuma kesä / Tuomas parka PIS 158, 1985
 Tää on se yö / Mikä vika mussa on PIS 176, 1986
 Eläinten vallankumous / Omia ollaan PIS 191, 1986
 Kellot lyö / Potkurilakkirock PIS 195, 1986
 Maailmankaikkeuden suvijenkka / Ranttalitytön tärinät PIS 214, 1987
 Bandiittipolkka / Luumäkirock PIS 219, 1987
 EppuPopedaNormaali: 20 vuotta sikana / Hyvä kankkunen PIS 224, 1987
 Raaka-Arska & Räp-Popeda: Muumi Muumi / Hei mies -räp PIS 229, 1987
 Optinen O / Valkoisessa huoneessa PIS 231, 1988
 Sä lähdit taas / Kovan pojan blues PIS 253, 1988
 Sä lähdit taas / 4711 AUTOM 19, 1989
 Paulin taikakaulin / Heavy lutaa PIS 262, 1989
 Lilli Kupponen / Nysse tulee / Kuuma kokardi PROMOCD 2, 1990
 Enkeliblues / Nysse tulee AUTOM 21, 1990
 Punaista ja makeaa / Kotiin PIS 290, 1991
 Kirje / Irmeli PIS 303, 1991
 Kersantti Karoliina / Mää ja Tapparan mies PROMOCD 5, 1992
 Kersantti Karoliina / Mää ja Tapparan mies PIS 308, 1992
 Repe ja Lissu / Sen kunniaksi PIS 314, 1992
 Hjulapata / Omia ollaan / Kovan pojan blues PSCD 30, 1993
 Siankorvaa ja raanavettä PROMOCD 8, 1994
 Oodi makkaralle PROMOCD 9, 1994
 Siankorvaa ja raanavettä AUTOM 24, 1994
 Tahdotko mut tosiaan / Pelkosenniemen poika PSCD 47, 1994
 Mustameri ja mies / Mannaa mammonaa PROMOCD 26, 1997
 Paperitähdet / Mayday Mayday PSCD 127, 1999
 Mustaa / No niin tottakai PSCD 133, 1999
 Beibin kanssa Irlantiin / Entisestä pois PSCD 173, 2001
 Tohtori Mustajärvi PSCD 177, 2001
 Hilipatipippaa / Onko vielä aikaa PSCD 184, 2001
 Kakskytä centtiä / Pakko saada BMW PSCD 200, 2002
 Ei lasten käsiin PSCD 237, 2004
 Ikurin mimmi PSCD 259, 2005
 Katsastuslaulu (Popeda) / Tango Pelargonia (Trio Mukavat) PSCD 268, 2006
 Reino PSCD 288, 2007
 Kuutamohullu PSCD 295, 2008
 Onhan päivä vielä huomennakin PSCD 301, 2008
 Elän itselleni PSCD 304, 2008
 Hääkellot soi PSCD 307, 2011
 Bermudan kolmio, 2012
 Onko saunan takana tilaa?, 2016
 Lihaa ja perunaa, 2017
 Sha-la-la / Ikävä keikalle (feat. Klamydia), 2021
 Madafakin darra, 2024

 Muut 
 Suomirokkia kotikaraoke: Popeda – 15 Popedan hittiä karaokeversioina (DVD, 2008)  Kaasua Komisaario Peppone | Matkalla Alabamaan | Kersantti Karoliina | Tahdotko mut tosiaan | Kakskytä centtiä | Kuuma kesä | Kellot lyö | Reino | Palle & the boys | Punaista ja makeaa | John Holmes | Mää ja Tapparan mies | Repe ja Lissu | Yö | Sukset
 Eri esittäjiä: Da Da (Kuulat sekaisin) (2008) (tribuuttialbumi)

 Mukana levyillä 
 Eri esittäjiä: Kylmää joulua! (1978) (kappaleet "Soihdut sammuu" ja "Joulukirkkoon")
 Eri esittäjiä: Kantti kestää nauttia (1988) (kappale "Leivonnaisia")
 Eri esittäjiä: Toinen käsittely – kunnianosoitus Alivaltiosihteerille (1995) (kappale "Mauno Henrik Koivisto")
 Eri esittäjiä: Säkenöivää voimaa (2002) (kappale "Aina nälkä")
 Klamydia: Piikkinä lihassa (2003) (kappale "Tosi routari")

 Kappaleet 
 Luettelo Popedan kappaleista

 Lähteet 



 Viitteet 

 Kirjallisuutta 
 Nuotteja, kersantti Karoliina! (2001)
 Kontiainen, Vesa: Aitoa suomirokkia – Poko Rekordsin historia'' Helsinki: Like, 2004.

 Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut.


 Popedan keikkaklassikoita. Ylen Elävä arkisto.
 Popeda Särkänniemessä. Ylen Elävä arkisto.
 Popeda esittää kappaleen ”Suksi” Hittimittari-ohjelmassa 13.10.1984. Yle Areena.

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit