Günter Grass

Günter Grass (alun perin Graß, saks. [ˈɡʏntɐ ˈɡʁas]; ) oli toisen maailmansodan jälkeisen ajan huomattavimpia saksalaisia prosaisteja. Hän sai vuonna 1999 kirjallisuuden Nobelin palkinnon elämäntyöstään.

Grass oli koulutukseltaan kuvataiteilija, ja ensimmäiset kirjalliset työnsä hän teki samaan aikaan kuin piti ensimmäiset taidenäyttelynsä 1950-luvun puolivälissä. Grassin ensimmäinen romaani oli Danzig-trilogiaan kuulunut Peltirumpu (1959). Hyvin kuvallisella kielellä kirjoitettu teos teki hänet heti tunnetuksi, ja kirja olikin ensimmäisiä toista maailmansotaa käsitelleitä saksankielisiä romaaneja. Teoksen pohjalta tehtiin myös samanniminen elokuva vuonna 1979.

 Elämä 
 Tausta 

Günter Grass syntyi danzigilaiseen kauppiasperheeseen. Hänen isänsä Willy Grass oli etninen saksalainen ja äiti Helene (o.s. Knoff) kašubialaista, puolalaista ja saksalaista perua. Toisessa maailmansodassa Grass otettiin aluksi 15-vuotiaana vapaaehtoiseksi työjoukkoihin ja värvättiin 17-vuotiaana marraskuussa 1944 Waffen-SS:ään, hänen pyrittyä ensin vapaaehtoisena sukellusvenelaivastoon. Grass määrättiin , jossa hän toimi lataajana panssarivaunussa, osallistuen taisteluihin romahdustilassa olleella itärintamalla nopeasti eteneviä Neuvostoliiton  joukkoja vastaan. Sodan päättyessä 8. toukokuuta 1945 Grassin yksikön onnistui kuitenkin antautua neuvostoliittolaisten sijaan Yhdysvaltain armeijalle nykyisen Tšekin alueella ja Grass oli yhdysvaltalaisten vankina vuoteen 1946.

Vuosina 1946–1947 Grass työskenteli kaivoksessa ja opiskeli Düsseldorfissa kivenhakkaajaksi. Tämän jälkeen hän opiskeli vuoteen 1952 grafiikkaa ja kuvanveistoa Düsseldorfin taideakatemiassa. Vuonna 1953 hän jatkoi opiskelua Berliinin taidekorkeakoulussa kuvanveistäjä Karl Hartungin oppilaana. Vuosina 1956–1959 hän työskenteli kuvanveistäjänä ja kirjailijana Pariisissa. Hän teki taidegrafiikkaa, kuvituksia muun muassa H. C. Andersenin satuihin sekä veistoksia. Grassin taidetta on ollut esillä muutamia kertoja Suomessakin.

Grass vietti puoli vuotta Kalkutassa 1986–1987. Hänen Intian-päiväkirjansa Häpeän kieli ilmestyi 1988.

Omat taustansa natsiajan SS-joukoissa Grass salasi vuosikymmeniä. Hän myönsi asian elokuussa 2006 ja kuvasi sitä nuoruuden erheeksi, jota on hävennyt ja katunut sittemmin kovin. Aikaisemmissa elämäkertatiedoissaan Grass oli kertonut toimineensa myös ilmatorjunta-apulaisena Luftwaffessa ja olleensa tavallinen Wehrmachtin rintamasotilas. Grassin tunnustus laukaisi Saksassa voimakkaan keskustelun hänen moraalikäsityksistään, vaikka hän oli jo aiemmin kertonut kannattaneensa kansallissosialismia teini-ikäisenä.

 Kannanottoja 

Grass osallistui rauhanliikkeeseen ja politiikkaan Saksan sosiaalidemokraattisessa puolueessa. Hän tuki Willy Brandtia ja toimi muun muassa tämän taustakirjoittajana. Saksojen yhdistymisen aikana Grass paheksui sitä, miten Länsi-Saksa alisti itää.

Süddeutsche Zeitung julkaisi 4. huhtikuuta 2012 Grassin runon ”Was gesagt werden muss”Was gesagt werden muss. Süddeutsche Zeitung. , jossa Grass muun muassa sanoo ydinaseistetun Israelin olevan uhka maailmanrauhalle ja sen suunnittelevan ensi-iskua ”pyyhiäkseen iranilaiset maailmankartalta” Iranin epäillyn ydinasesuunnitelman vuoksi, sekä Saksan olevan osallinen tähän, toimittaessaan Israelille sukellusveneitä. Runo aiheutti israelilaisissa poliitikoissa voimakkaita reaktioita. Sitä arvostelivat muun muassa pääministeri Netanjahu ja ulkoministeri Liberman. Maan sisäministeri Eli Yishai esti Grassilta pääsyn Israeliin ja vetosi lakiin, joka estää entisiltä natseilta pääsyn maahan. Israelin Saksan-lähetystö kommentoi, että on eurooppalainen perinne syyttää juutalaisia rituaalimurhasta ennen pääsiäistä.

Viimeisessä antamassaan haastattelussaan 21. maaliskuuta 2015 espanjalaiselle El País -lehdelle Grass totesi:

 Tuotanto 

Grassin ensimmäiset kirjalliset tuotokset syntyivät vuosina 1956–1957, jolloin hän piti ensimmäiset taidenäyttelynsä Stuttgartissa ja Berliinissä. Ennen vuotta 1958 hän kirjoitti lähinnä lyhytproosaa, runoja ja näytelmiä.

Danzig-trilogiaan kuuluva Peltirumpu (1959) on Grassin ensimmäinen romaani ja samalla teos, joka toi hänet suuren yleisön tietoisuuteen. Siinä Grass käsittelee yhtenä ensimmäisistä saksankielisistä kirjailijoista toisen maailmansodan tapahtumia. Vuonna 1979 romaanin pohjalta tehtiin elokuva. Bremenin kirjallisuuspalkinnon palkintolautakunta olisi vuonna 1960 halunnut palkita hänet teoksesta, mutta osavaltion senaatti esti palkitsemisen, eikä palkintoa myönnetty lainkaan tuona eikä seuraavana vuonna.

Myös Grassin seuraava teos, niin ikään toisen maailmansodan Danzigiin sijoittuva kirja Kissa ja hiiri (1961), sai aikaan skandaaleita, sillä sekä kirjaa että sen elokuvasovitusta pidettiin siveettöminä. Danzig-trilogian kolmas teos, Koiranvuosia (1963), kertoo natsien rikoksista ja entisten natsien hyväksynnästä sodan jälkeen. Danzig-sarjan jälkeen hän kirjoitti Berliiniin sijoittuvat kaksi näytelmää ja yhden romaanin.

Monien Grassin teosten nimissä on tavallisia eläimiä: kissa, hiiri, rotta, kampela. Grass järjesti teostensa kääntäjille 1970-luvulta alkaen useita seminaareja, joissa käsiteltiin sanojen merkityksiä, oiottiin väärinkäsityksiä ja Grassin lukiessa kuunneltiin rytmiä.

 Palkinnot ja tunnustukset 
Grass sai lukuisia kirjallisuuspalkintoja ja huomionosoituksia, joista tärkeimpinä:
 1965 Georg Büchner -palkinto
 1999 Nobelin kirjallisuuspalkinto
 1999 Asturian ruhtinattaren palkinto
 2005 Berliinin Freie Universität -yliopiston kunniatohtori

 Teokset 
 Proosa 

 Danzig-trilogia
  –  1. suom. Aarno Peromies, Otava 1961.


















 Runous 

 Die Vorzüge der Windhühner. Gedichte, Prosa und Zeichnungen (1956)
 Gleisdreieck (1960)
 Ausgefragt (1967)
 Gesammelte Gedichte (1971)
  Alkuperäistekstin ensimmäinen versio, jossa kuvituksena tekijän maalaukset.
 Letzte Tänze (2003)
 Lyrische Beute (2004)
 Dummer August (2007)
 Was gesagt werden muss (2012)
 Europas Schande (2012)
 Eintagsfliegen (2012)
 Poesiealbum 302. Wilhelmshorst: Märkischer Verlag, 2012. .

 Näytelmät 

 Hochwasser. Ein Stück in zwei Akten (1956-1962)
 Die bösen Köche. Ein Drama (1956)
 Onkel, Onkel. Ein Spiel in vier Akten (1958)
 Noch zehn Minuten bis Buffalo (1959)
 Zweiunddreißig Zähne (1959)
 Die Plebejer proben den Aufstand. Ein deutsches Trauerspiel (1966)

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 



 Aiheesta muualla 

 Yle Elävä arkisto: Günter Grass kirjoitti sodanjälkeisestä syyllisyydentunteesta Saksassa

Luokka:Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat
Luokka:Saksalaiset kirjailijat
Luokka:Vuonna 1927 syntyneet
Luokka:SS-sotilaat
Luokka:Vuonna 2015 kuolleet