Liha

Liha on ravinnoksi käytettävää lihaskudostaRemes 2013, s. 157., joka sisältää useimmiten myös rasvakudosta. Lähes kaikki myytävä liha on eläinten luihin liittyviä lihaksia eli luurankolihaksia, mutta lihaksia on myös muun muassa ruokatorvessa ja sisäelimissä.  

Kalojen ja äyriäisten lihasta käytetään suomen kielessä yleisesti nimityksiä kala ja äyriäiset.  

Liha on suomalaisen ruokavalion tärkein yksittäinen proteiininlähdeRavitsemus Suomessa –FinRavinto 2017 -tutkimus. Liitetaulukko 9.1. https://www.julkari.fi/bitstream/handle/10024/137433/Raportti_12_2018_netti%20uusi%202.4.pdf?sequence=1&isAllowed=y. Etenkin naudanliha on merkittävä hyvin imeytyvän hemiraudan lähde.

Suurin osa suomalaisten kuluttamasta lihasta on teollisesti marinoitua, koska sitä on helppo valmistaa. Broileri on maailman suosituin lihalaji. 

Eläinten soluista voidaan kasvattaa laboratorioissa niin sanottua keino- eli laboratoriolihaa.

 Historia 
pienoiskuva|280px|Alkuhärkä luolamaalauksessa Lascaux’ssaVillieläinten liha muodosti ihmiskunnan ruokavalion perustan ennen karjatalouden ja maanviljelyksen keksimistä. Useimmissa kulttuureissa on ollut pakko ruveta koostamaan ruokavalio suureksi osaksi viljelykasveista ja kotieläinten avulla tuotetusta ruoasta viimeistään siinä vaiheessa, kun riistaeläimet ovat käyneet vähiin väestönkasvun aiheuttaman ravinnonpyynnin lisääntymisen vuoksiHarris Marvin: Kulttuurien synty. Kirjayhtymä, 1982.

Arkeologiset löydöt osoittavat, että liha on aina historian alkuhämäristä kuulunut Homo-suvun edustajien ruokavalioon. Alkuaan ihmisen esi-isät ovat saaneet käyttämänsä lihan todennäköisesti eläimistä, jotka ovat kuolleet tapaturmaisesti tai vanhuuttaan. Myöhemmin ihmissuvun edustajat oppivat tarkoituksellisesti metsästämään eläimiä ravinnoksi ja tykötarpeiksi. Sosiaalisten taitojen kehittyessä myös metsästystavat monimutkaistuivat. Varhaiset löydökset antavat viitteitä siitä, että jo nykyihmisen edeltäjät osasivat hyödyntää maastonmuotoja, kuten rotkoja ja jyrkänteitä, riistanajossa.

Tämän metsästys-keräilykulttuurin edustajia olivat jo neandertalinihminen (Homo neanderthalensis) ja Homo erectus, jolla oli jo melko kehittynyt metsästyskulttuuri, kuten useat arkeologiset löydöt osoittavat. Nykyisiä lihaeläinlajeja, eli nautoja (Bos taurus), sikoja (Sus domesticus) ja lampaita (Ovis aries) ei tosin silloin vielä ollut, vaan saaliseläiminä olivat monen muun lajin lisäksi näiden esi-isät alkuhärkä (Bos primigenius), villilammas (Ovis ammon) ja villisika (Sus scrofa). Metsästyksestä on arkeologisia todisteita jopa ajalta 500 000 eaa.

Kuitenkin vasta nykyihminen (Homo sapiens) keksi ottaa kiinni villieläimiä ja kesyttää niitä omiin tarpeisiinsa. Välivaiheena voidaan pitää paimentolaisuutta (vähintään 7000 eaa.), jossa ihmiset kaitsivat ja seurasivat kesyjä tai puolikesyjä eläimiä aina uusille alueille näiden kulloistenkin ravinnontarpeiden mukaan. Toden teolla eläinten kesyttäminen ja etenkin tietoinen eläinten jalostaminen haluttujen ominaisuuksien aikaansaamiseksi sai alkuunsa vasta pysyvän maanviljelyn kehityttyä, noin 5000 eaa.

Kaikki tärkeimmät nykyiset lihantuotantoeläimet – sika, kana, nauta ja lammas – on aikojen kuluessa jalostettu villeistä kantamuodoista. Jalostuksella on pyritty ja pyritään voimistamaan eläinlajissa haluttuja piirteitä. Sika on nykyisistä kotieläimistä puhtaimmin vain lihatuotantoon jalostettu eläin. Naudalla ja lampaalla sen sijaan on erotettavissa vähintään kaksi jalostuslinjaa. Nautaa on jalostettu sekä maitokarjaksi, että lihakarjaksi ja lammasta sekä villantuotantoon, että lihantuotantoon. Tämän jalostustyön seurauksena ovat vähitellen muotoutuneet nykyiset kotieläinrodut.

Lihan kulutus on lisääntynyt lähes kaikkialla maailmassa. Kehitysmaissa kulutettiin vuonna 1973 keskimäärin vain 30 grammaa luullista lihaa päivässä henkeä kohden, kun teollisuusmaissa kulutettiin jo 184 grammaa.  Määrä oli kivunnut kehitysmaiden osalta 68 grammaan 1990-luvun loppupuolelle tultaessa.Rising Consumption of Meat and Milk in Developing Countries Has Created a New Food Revolution. Taulukko 1. https://academic.oup.com/jn/article/133/11/3907S/4818041 Eurooppalaiset söivät 1960-luvulla keskimäärin 153 grammaa lihaa päivässä, mutta Suomessa sitä kulutettiin vain noin 80 grammaaRuoankulutus 1950-2007. Terveyden ja hyvinvoinnin laitos.. 

Naudan- ja sianlihan kulutus oli Suomessa suurin piirtein yhtä suurta 1950- ja 1960-luvuilla, minkä jälkeen sian- ja broilerinlihan kulutus lisääntyivät samalla kun naudanlihan kulutus väheni. Yhdysvalloissakin broileria kulutetaan jatkuvasti enemmän. 

 Broilerinliha 
pienoiskuva|Broilerikanala.
Broilerin eli syöttökanan jalostus aloitettiin 1800-luvun lopun Yhdysvalloissa, ja laajamittainen lihantuotanto käynnistyi vuonna 1926.Toivio, Hilja: Kun broilerit muuttivat navettaan, teoksessa 

Eurooppaan broilerituotanto tuli toisen maailmansodan jälkeen. Suomessa myydyt broilerit olivat aluksi kokonaisia ja pakastettuja. Tuore ja marinoitu broilerinliha tulivat markkinoille vasta 1980-luvun puolen välin jälkeen. Hunajamarinoitu borilerinliha saapui kauppoihin 1990-luvun alussa, mikä aiheutti broilersuikaleiden käytön yleistymisen.

 Sianliha 
pienoiskuva|Berkshire-maatiaisrotu sopii hyvin ulkotuotantoon, koska tumma väritys suojaa sian ihoa palamiselta.
Kaikki nykyiset sikarodut on jalostettu villisioista, pääasiassa kahdesta alalajista, Euroopassa esiintyvästä villisiasta (Sus scrofa scrofa) ja itäisessä Aasiassa esiintyvästä juovasiasta (Sus scrofa vittatus). Sikojen kesytys kotieläimiksi tapahtui aikaisintaan vasta pysyvän maatalouden kehityttyä neoliittisella kaudella. Todisteita sian pitämisestä kotieläimenä löytyy tosin vasta noin 2500 eaa. nykyisen Unkarin ja Turkin alueilta. Kreikkalais-roomalaiselle kulttuurille sika oli jo tärkeä lihantuotantoeläin, jonka lihaa suolattiin ja savustettiin sekä käytettiin makkaran valmistukseen.

 Naudanliha 
Nykyiset kesynaudat voidaan jakaa kahteen ryhmään, eurooppalaistyyppiseen nautaan (Bos taurus) sekä Afrikassa ja Aasiassa yleiseen kyttyräselkäiseen nautaan (Bos indicus). Nämä molemmat polveutuvat alkuhärästä (Bos primigenius), joka kesytettiin noin 5000 eaa. Kesytetystä kyttyräselkäisestä naudasta löytyy todisteita Mesopotamiasta ajalta noin 4500 eaa. ja eurooppalaistyyppisestä naudasta Egyptistä noin 4000 eaa.

 Lampaanliha 
pienoiskuva|Merinolampaita
Kotieläinlampaat kuuluvat lajiin Ovis aries, jonka arvellaan olevan kotoisin läntisestä Aasiasta.
Lammas on vanhimpia ihmisen kesyttämiä lihaeläinlajeja. Vanhimmat maatalouteen liittyvät merkit lampaiden pidosta ovat arkeologisissa kaivauksissa Jerikon neoliittisista kerrostumista löydetyt lampaanluut, jotka on ajoitettu kaudelle noin 8000–7000 eaa. Mesopotamialaisissa ja egyptiläisissä friiseissä ajalta 3500–3000 eaa. on nähtävissä että jo tuolloin oli kehittynyt useita lammasrotuja.

 Lihan lähteet 
pienoiskuva|Marmoroitunutta suomalaista porsaanlihaa.
Ihminen käyttää ravinnokseen sekä karjan että riistaeläinten lihaa. Broileri eli syöttökana on nykyisin länsimaiden suosituin lihalaji. Sianlihaa kulutetaan Suomessa enemmän kuin naudanlihaa. Lampaanlihan käyttö on muuttunut teollisuusmaissa yhä harvinaisemmaksi. 

Joissakin Euroopan maissa ja muuallakin käytetään säännöllisesti myös hevosenlihaa, vuohenlihaa ja peuranlihaa. Myös muita nisäkäslajeja käytetään ravinnoksi eri puolilla maailmaa riippuen niiden saatavuudesta ja paikallisista tavoista. Esimerkiksi kirahvi, sarvikuono, virtahepo ja norsu ovat tärkeitä joidenkin Keski-Afrikan heimojen ruokavaliossa; Australian aboriginaalit käyttävät kengurunlihaa; Kaakkois-Aasiassa koira ja kissa kuuluvat ruokavalioon; aavikkoalueilla yleinen kameli tarjoaa paikallisille tärkeän ravinnonlähteen ja valaat ovat kuuluneet japanilaisten ja norjalaisten ruokavalioon. Hylje ja jääkarhu ovat tärkeitä inuitien ruokavaliossa. Grönlannissa syödään myös myskihärkää, naalia, sopuleita, jäniksiä, kärppiä, susia ja ahmoja.  

Lihaa saadaan myös kalasta. Suomessa pyydetään lisäksi kanalintuja kuten teertä, metsoa, pyytä ja riekkoa. Ihmisravinnoksi käytetään paikoin myös matelijoiden, kuten alligaattorin ja käärmeen lihaa.

 Tuotanto 
Suurin osa nykyään ihmisravintona käytetystä lihasta saadaan karjatalouden tuotteina eläimistä, jotka on jalostettu tuottamaan lihaa. Lihakarjasta saadaan lihan lisäksi myös sisäelimiä, laardia, verta, nahkaa ja luuta.

Lihantuotantoon käytettävän eläimen teurastaminen tapahtuu mahdollisimman hygieenisesti ja aiheuttamatta eläimelle stressiä, jotta lihan laatu ei kärsisi. Eläin tainnutetaan ja siitä lasketaan veret, jolloin se kuolee. Teurastuksen jälkeen eläin nyljetään tai kynitään sekä yleensä paloitellaan.Remes 2013, s. 168–190. 

Länsimaissa liha yleensä pakataan ennen myyntiä, usein suojakaasuun. Pakattava liha voidaan myös esimerkiksi kuutioida, viipaloida suikaloida tai marinoida.Remes 2013, s. 191–195. Liha myytiin ennen lähes yksinomaan sellaisenaan, ilman että siihen olisi lisätty mausteita tai lisaäaineita, mutta nykyisin myytäväksi tarkoitettuun lihaan lisätään yhä useammin myös suolaa, mausteita, lisäaineita ja vettä. Jos lihaan on lisätty suolaa tai muita säilyvyyttä parantavia aineita tai sitä on savustettu, sitä kutsutaan teollisesti prosessoiduksi. Teollisiin lihavalmisteisiin eli lihajalosteisiin, kuten makkaraan ja kinkkuun, voidaan käyttää muitakin aineitaRemes 2013, s. 204., kuten esimerkiksi turvottavasti vaikuttavaa fosfaattia. Suurin osa Suomessa myydystä lihasta on nykyisin lihajalosteita ja muuta teollisesti prosessoitua lihaa.

 Kulutus 
Vuonna 2020 maailmassa kulutettiin 328 miljoonaa tonnia lihaa, josta 40 % oli broileria, 33 % sianlihaa, 22 % naudanlihaa ja 5 % lampaanlihaa. 

Maailmassa syötiin ruhopainon mukaan laskettua lihaa ja lihavalmisteita keskimäärin 63 grammaa päivässä vuonna 2013, Afrikassa luku oli 52, Aasiassa 90 ja Euroopassa 212 grammaa. Hongkongissa lihaa syötiin 375 grammaa vuonna 2017, Yhdysvalloissa 340, Australiassa 288, Brasiliassa 274, Ranskassa 237, Englannissa 225, Venäjällä 215, Suomessa ja Saksassa noin 210, Kiinassa 166, Bulgariassa 160 ja Intiassa 10 grammaa.

Euroopassa kulutettiin eniten lihaa Kyproksella, Espanjassa, Tanskassa ja Portugalissa. Päivittäinen lihan ja lihatuotteiden kulutus Kyproksella oli 330 grammaa.Eero Puolanne ja Riitta Stirkkinen: https://www.hs.fi/mielipide/art-2000004821693.html Punaisen lihan sijaan kalaa ja vaaleaa lihaa]. Helsingin Sanomat, Mielipidekirjoitus. 5.8.2011. 

Yli 90 prosentissa suomalaisista kotitalouksista syötiin lihaa vuonna 2016, mikä oli kolme prosenttia vähemmän kuin vuonna 2012. Lihattomuus on ollut perinteisesti yleisintä pienituloisten keskuudessa.Kasvissyönti toimittajien kuplan juttu – vai onko sittenkään? https://www.verkkouutiset.fi/kasvissyonti-helsingin-toimittajien-kuplan-juttu-vai-onko-sittenkaan/#58d95981  

Teollisesti marinoitu liha on nykyisin käsittelemätöntä lihaa suositumpaa. Esimerkiksi suurin osa broilerinlihasta myydään marinoituna. Noin kolmannes Suomessa kulutetusta lihasta käytetään lisäksi makkaran, kinkun ja lihahyytelöiden valmistukseenElintarvikkeiden kulutus Suomessa.  2018. Sivu 9.. Prosessoidulla lihalla tarkoitetaan säilöttyjä lihajalosteita. Niiden säilöntään käytetään esimerkiksi nitriittiä, suolaa tai savustamista taikka näiden yhdistelmää. 

Suomessa kulutetun lihan määrä oli makkaran sekä valmismarinoidun broilerin kaltaisten lihajalosteiden sisältämä liha mukaan lukien noin 160 grammaa päivässä luuttomaksi lihaksi muunnettunaLihan kulutus Suomessa LihatiedotusLihan ulutus Euroopassa , Lihatiedostus. Makkaran ja kinkun osuus tästä on reilut 50 grammaa.  

Alle viisi prosenttia Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen vuonna 2014 julkaisemaan tutkimukseen osallistuneista kertoi syövänsä päivittäin lihaaSuomalaisen aikuisväestön terveyskäyttäytyminen ja terveys. THL 2014. https://www.julkari.fi/bitstream/handle/10024/126023/URN_ISBN_978-952-302-447-2.pdf?sequence=1&isAllowed=y. Taulukossa lihan kulutus Suomessa kg/henkilö vuonna 2012 (muunnettu luuttomaksi painokertoimella 0,8) : 

 Liha  kg/hlö/vuosi Sianliha 29,0 Naudanliha 15 Broileri 13,5 Kalkkuna 1,4 Lampaanliha 0,55 Hevosenliha 0,4 Yhteensä  60

Lihankulutus kasvoi Yhdysvalloissa vain hiukan vuosina 1970-2020. Jakson alussa kulutettiin henkeä kohti yhteensä noin 173 grammaa punaista lihaa (naudan ja porsaanlihaa) päivässä ja noin 60 grammaa siipikarjan lihaa. Määrät olivat vuonna 2020 136 grammaa punaista ja 123 grammaa siipikarjan lihaa.

Kiina ohitti Euroopan sianlihan kulutuksessa vuonna 2013 nousten maailman suurimmaksi sianlihan kuluttajaksi.

 Koostumus ja ravintoarvot 

 Koostumus 
pienoiskuva|Marmoroitunut naudan välikyljys eli entrecôte.  
Lihan koostumus riippuu paljon muun muassa eläinlajista, rodusta, ruhonosasta, eläimen ruokinnasta ja usein myös iästä. Kuluttajat arvostavat mureaa ja marmoroitunutta lihaa eli lihassyiden väliin kertynyttä rasvaa. Suuri sidekudoksen määrä aiheuttaa lihaan sitkeyttä. Vanhassa eläimessä on enemmän sidekudosta kuin nuoressa.Naudan- ja lampaan lihanlaatu. 10.01.2014 
Maiju Pesonen, MTT. https://core.ac.uk/download/pdf/52250269.pdf Siinä on toisaalta myös enemmän marmoroitunutta lihaa.  

Liha on hyvä tryptofaanin lähde. Liha, etenkin naudanliha, sisältää myös runsaasti ihmiselle välttämätöntä koliinia.USDA Database for the Choline. Content of Common Foods. Release Two. https://www.ars.usda.gov/ARSUserFiles/80400525/data/choline/choln02.pdf Liha sisältää lisäksi runsaasti hyvin imeytyviä eläinproteiinejaEläinproteiininlähteidenkorvaaminen kasviproteiinin lähteillä -vaikutusenergiaravintoaineiden saantiin 12 viikon interventioasetelmassa. Sivut 15-16. https://helda.helsinki.fi/bitstream/handle/10138/303008/Kuusisalo_Hanna_Pro_gradu_2019.pdf?sequence=2&isAllowed=y sekä vitamiineja, kivennäisaineita, kollageenia ja tauriinia. Liha sisältää myös antioksidanttina toimivaa karnosiinia ja sen esiastetta alaniinia.Foods highest in Alanine based on calorie count http://www.nutritiondata.com/foods-000091000000000000000.html  

Lihan rasvapitoisuus vaihtelee suuresti. Punainen liha on tärkeä omega 3 rasvahappoihin kuuluvan klupadonihapon (DPA) lähde. 
+ Tehotuotetun lihan kemiallinen koostumusEero Puolanne, Lihateknologia 1, Helsingin yliopisto - Elintarviketeknologian laitos, 2006, Helsinkiraaka-ainevaihteluvälikeskimääräinen osuus vesi 64–80 % noin 70 % proteiinit 13–21 % noin 18 % rasvat ja muut lipidit 2–25 % noin 15 % hiilihydraatti 0,5–1,8 % noin 1 % kivennäisaineet  noin 1 %

 Vitamiinit 

Lihassa on runsaasti B3-vitamiinia eli niasiinia sekä B1-vitamiinia eli tiamiinia. Tonnikalan-, naudan- ja sianliha sisältävät erityisen runsaasti elossa pysymiselle välttämätöntä B12-vitamiinia eli kobalamiinia.  

Maksassa on erityisen paljon A-vitamiinia, B-ryhmän vitamiineja ja C-vitamiinia.

Laiduntaneiden nautojen liha sisältää enemmän A-vitamiinia kuin viljalla ruokittujen nautojen liha"DPA Nutrient List." National Nutrient Database for Standard Reference Release 27. .

+ Lihojen vitamiinipitoisuuksiahttps://fineli.fi/fineli/fi/elintarvikkeetAntioxidant status and odour profile in fresh beef from pasture or grain-fed cattle. https://www.academia.edu/1159545/Antioxidant_status_and_odour_profile_in_fresh_beef_from_pasture_or_grain_fed_cattleVitamiini (saantisuositus keskimäärin)Syöttökanan eli broilerin maksaBroileri (11 % rasvaa)Sika (13 % rasvaa)Nauta (13 % rasvaa)A-vitamiini eli retinoli (800 µg/vrk, HUOM. päivittäisen käytön yläraja 3000 µg ja 1500 µg vanhoilla naisilla) 9747  µg 44,1 µg 10,1 µg 23,8 µgB1-vitamiini eli tiamiini (1,2 mg/vrk)  0,2 mg 0,08 mg 1,8 mg 0,07 mgB2-vitamiini eli riboflaviini (1,2 - 1,6 mg/vrk)  ? 0,15 mg 0,25 mg 0,15 mgB3-vitamiini eli niasiini (16 mg/vrk) 12 mg  6,5 mg 9,8 mg 4,9 mgB9-vitamiini eli foolihappo (350 µg/vrk) 1167 µg 9,4 µg 1,6 µg	 5 µgB12-vitamiini eli kobalamiini (2 µg/vrk) 21 µg 0,3 µg 1,2 µg 1,4 µg C-vitamiini eli askorbiinihappo (75 mg/vrk) 20 mg ? ? 2,5 mg K2-vitamiini eli menakinoni ? 10,1 µg 2,2 µg 3,5 µg

 Kivennäis- ja hivenaineet 

Liha ja kala ovat ainoita ruoka-aineita, jotka sisältävät hyvin imeytyvää hemirautaa. Hemirauta imeytyy noin 2,5-5 kertaa nonhemirautaa paremminPhytate: impact on environment and human nutrition. A challenge for molecular breeding*. J Zhejiang Univ Sci B. 2008 Mar; 9(3): 165–191https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC2266880/ ja parantaa myös samalla aterialla nautitun nonhemiraudan imeytymistä. Erityisesti veriletut, poronliha, mustamakkara, monet sisäelimet ja naudan- sekä lampaanliha sisältävät runsaasti hemi-rautaaFineli. Broilerin rautapitoisuus on nykyisin enää tasoa 0,4 mg/100 g ja kalkkunan 0,8 mg/100g.

Muu liha paitsi broileri sisältää myös runsaasti sinkkiä. Liha on lisäksi tärkeimpiä seleenin lähteitä ja lihan sisältämä seleeni on myös hyvin imeytyvääLiha, kala ja kananmuna. Ruokatieto..

Lihassa on lisäksi kollageenia ja tauriinia. 

Paljon sidekudosta sisältävässä lihassa on muuta lihaa enemmän hiven- ja kivennäisaineita kuten rautaa, magnesiumia, kalsiumia ja kaliumia. Myös koneellisesti leikatussa lihassa on enemmän kivennäis- ja hivenaineita kuin käsin leikatussa.

 Rasvahapot 

Eläinrasvan rasvahappokoostumus vaihtelee lajeittain ja rasva antaa kunkin eläimen lihalle sille ominaisen maun. Suurin osa lihan sisältämistä rasvahapoista kuuluu keskipitkiin tai pitkäketjuisiin rasvahappoihin, mutta lampaanlihassa on myös jonkin verran lyhytketjuisia rasvahappoja.Fatty Acids in Meat and Meat Products 2007. 

Keskimääräisessä lampaan rasvassa on suurin piirtein yhtä paljon tyydyttyneitä ja tyydyttymättömiä rasvahappoja. Lähes puolet suomalaisen naudan rasvasta koostuu tyydyttyneistä rasvahapoistaLihan rasva pudonnut reilusti - ravintotaulukot vanhentuneet 1999. , sianlihan rasvasta 40 prosenttia ja broilerin noin 32 prosenttia. Naudanliha sisältää näistä ylivoimaisesti eniten klupadonihappoa (DPA) ja muita omega 3 -rasvahappoja. Naudanaivot on eniten omega 3 -rasvahappoja sisältävä ruoka-aine.  

Rypsiöljyllä ruokitun niin sanotun rypsiporsaan liha sisältää korkeintaan 30 prosenttia tyydyttynyttä rasvaa. Rypsiporsaiden liha on tavallista marmoroituneempaa eli rasvoittuneempaa. 

Suomalainen nauta on vähärasvaisimpia Euroopassa.

+ Lihojen rasvahappoprofiilejaLähteet: Elintarvikkeiden koostumustietopankki Fineli, Long‐chain omega‐3 fatty acids in red meatLong‐chain omega‐3 fatty acids in red meat Nutrition & Dietetics, Volume 64, Issue s4 p. S135-S139. , Rasvahappokoostumus, mangalitzan lihahttp://kohonenfarm.fi/rasvahappokoostumus/ , Strategies for Optimising the Fatty Acid Composition of Beefhttps://www.aber.ac.uk/en/media/departmental/ibers/pdf/innovations/03/03ch7.pdf , Espanjalainen Iberico-porsaanliha - ainutlaatuinen maku ja tumma intensiivisyysEspanjalainen Iberico-porsaanliha - ainutlaatuinen maku ja tumma intensiivisyys, The Goose Fat Information Service: Nutrition and HealthThe Goose Fat Information Service: Nutrition and Health .Lihalaji Tyydyttyneet rasvahapotKertatyydyttymättömät rasvahapotMonityydyttymättömät rasvahapot (josta omega3-klupadonihappoa (DPA)/100 g lihaa) Poro 54 % 36 % 10 %  Lammas 53 % 43 % 5 % (83 mg) Nauta 51 % 34 % 4 % (71 mg) Heinällä ruokittu IIberiansika ? 55 % ? Heinällä ruokittu villasika 38 % 50 % 12 % Tehotuotantoon jalostetut sikarodut 37 % 47 % 14 % (28 mg) Ankka 36 % 50 % 14 %  Hanhi 33 % 55 % 11 %  Syöttökana eli broileri 32 % 49 % 20 % (18 mg)

Kanadassa vuonna 2016 julkaistun tutkimuksen mukaan hirven, karhun ja hanhen lihat sisältävät eniten kertatyydyttymätöntä rasvaa, kun taas peltopyyn, majavan ja karibun lihat sisältävät eniten monityydyttymätöntä rasvaa. Kaikista lihoista löytyi seuraavaksi eniten tyydyttynyttä rasvaa. Karhun lihasta löytyi myös pieniä määriä omega 3 -rasvahappoihin lukeutuvaa dokosapentaeenihappoa.

Yhdysvalloissa tuotetun lihan suurin yksittäinen rasvahappo on kertatyydyttymätön oleiinihappo, jota on yli 30 prosenttia kaikista lihan sisältämistä rasvahapoistaFatty Acids in Meat and Meat Products 2007. Eläimen rasvahappoprofiili riippuu osaksi myös siitä, millaista ravintoa se on syönyt. Esimerkiksi kasvatuslohen omega 3 -pitoisuus on romahtanut puoleen sen jälkeen kun rasvaisen kalojen osuus rehussa väheni 80 prosentista 20 prosenttiin. Loppuvaiheessa laiduntaneen naudan liha sisältää yhtä paljon tyydyttynyttä rasvaa kuin koko ajan viljalla ruokitun naudan liha, mutta steariinihappon osuus on tavallista suurempi ja palmitiinihapon pienempi. Laiduntaneiden nautojen liha sisältää vähemmän rasvaa, mutta sen omega 3 -rasvahappojen suhteellinen määrä omega 6 -rasvahappoihin verrattuna on suurempi, koska siinä on huomattavasti enemmän sydänterveyttä edistävää  klupanodoni- eli dokosapentaeenihappoa.  

Yhdysvalloissa ryhdyttiin tuottamaan vähärasvaisempaa naudan- ja sianlihaa 1960-luvulta alkaen. Rasvan kokonaismäärän osuus sianruhosta oli noin 40 prosenttia Yhdysvalloissa vuonna 1990.  

Etenkin Euroopassa suositaan vähärasvaista lihaa. Suomessa myydyn naudanlihan rasvapitoisuus väheni 1980- ja 1990-luvuilla lähes puoleen samalla kun sianlihan keskimääräinen rasvaprosentti väheni vuosina 1982–2020 29 prosentista 13 prosenttiinFineli. 

Naudan ulkopaisti ja etuselkä sisälsivät vuonna 1982 5 ja 12 prosenttia rasvaa, kun sitä oli vuonna 1999 enää  2,7 ja 7 prosenttia. Suomalainen nauta sijoittui vuosituhannen vaihteessa EU-maiden kolmen vähärasvaisimman joukkoon.  

Suomalainen siankylki sisältää nykyisin enää 31 prosenttia rasvaa rasvan osuuden ollessa 53 prosenttia esimerkiksi Australiassa. Sianlihan rasvapitoisuus väheni myös Yhdysvalloissa 16 prosenttia vuoden 1991 tasosta ja tyydyttyneen rasvan osuus 27 prosenttia.  

Lihan rasvapitoisuuden vähentäminen johtui siitä, että kuluttajat alkoivat suosia vähärasvaista lihaa. Ruhot alettiin leikata 1980-luvun Suomessa siten, että rasva jätettiin käytännössä kokonaan pois kuluttajille myytävistä lihapaloista. 

Eläimen teurastaminen nuorempana vähentää ihonalaisen rasvan ja lihaksen sisäisen rasvan määrääNaudan- ja lampaan lihanlaatu. Lihan markkinointi ja suoramyynti
10.01.2014. Maiju Pesonen. MTT. https://jukuri.luke.fi/bitstream/10024/482703/1/Lihanlaatu.pdf. Vähärasvaisen lihan suosiminen onkin johtanut siihen, että on siirrytty nautakarjan osalta lihaksikkaisiin ja suurikokoisiin rotuihin, joiden nuoret yksilöt käyttävät nauttimansa energian lihasmassan ja luuston nopeaan kasvuunEri kudoslajien kasvurytmi naudoilla.  Vähärasvaisen lihan tuottaminen edellyttää myös väkirehun runsasta käyttöä.  

Tuottajia on kannustettu vähärasvaisen lihan tuotantoon maksamalla alempaa hintaa ruhoista, joissa on paksu ihonalainen rasvakudosReino Henttala: LIHAROTUISTEN SONNIEN TEURASOMINAISUUKSIEN YHDYSVAIKUTUKSET. Ihonalainen rasvakudos muodosti vuonna 2015 enää 9 prosenttia sian elopainosta ja 10 prosenttia naudanruhon painostaJani Kaikkonen & Janne Keskevaari: Teurastamon sivutuotteiden hyötykäyttö suomalaisessa ruokajärjestelmässä Opinnäytetyö, Ruokatuotannon johtamisen koulutusohjelma 2018..

 Proteiini ja aminohapot 

Liha on hyvä proteiininlähde, koska sen valkuaisainepitoisuus valmiissa ruoassa on erittäin suuri.[ http://www.fineli.fi/foodlist.php?lang=fi  Fineli-elintarviketietokanta.] Lihan proteiini sisältää lisäksi kaikkia välttämättömiä aminohappojaLiha, kala ja kananmuna. Ruokatieto. Ruokatieto. Jo  keskimäärin 175 grammaa raakana punnittua lampaanlihaa riittää turvaamaan päivittäisten välttämättömien aminohappojen saannin.

Liha on myös parhaita tyrosiinin lähteitä. 

Välttämättömiä aminohappoja on lihaeläimestä riippuen 38–40 % lihan kokonaisproteiineista. Lihas rakentuu ensisijaisesti rakenneproteiineista; aktiinista ja myosiinista, joiden aminohappokoostumus ei vaihtele merkittävästi eri eläinlajien välillä. Sen sijaan muiden proteiinien kohdalla koostumuksessa esiintyy eroja, joilla voidaan katsoa olevan vähäistä ravitsemuksellista merkitystä.

Välttämättömistä aminohapoista naudanliha sisältää hieman enemmän leusiinia, lysiiniä ja valiinia sekä vähemmän treoniinia kuin porsaan- tai lampaanliha. Eläinlajien välisiä eroavaisuuksia merkittävämpiä eroja löytyy kuitenkin ruhon eri osissa sijaitsevista lihaksista. Myös rodulla ja iällä on merkitystä. Arginiinin, valiinin, metioniinin, isoleusiinin ja fenyylialaniinin määrä suhteessa muihin aminohappoihin lisääntyy eläimen vanhetessa.

Myös lihan prosessointi vaikuttaa aminohappokoostumukseen, mutta mikäli se ei ole erityisen rajua tai pitkäkestoista, ovat vaikutukset yleensä vähäisiä. Oleellisempaa on mahdollisuus, että tietyt aminohapot voivat muuttua ravitsemuksellisesti hyödyntämättömiksi. 

+ Lihan aminohappokoostumus prosentteina raakaproteiinista aminohappo välttämättömyys naudanliha sianliha lampaanliha isoleusiinivälttämätön 5,1 4,9 4,8 leusiini  8,4 7,5 7,4 lysiini  8,4 7,8 7,6 metioniini  2,3 2,5 2,3 kysteiini  1,4 1,3 1,3 fenyylialaniini  4,0 4,1 3,9 treoniini  4,0 5,1 4,9 tryptofaani  1,1 1,4 1,3 valiini  5,7 5,0 5,0 arginiinivälttämätön lapsille 6,6 6,4 6,9 histidiini 2,9 3,2 2,7 alaniiniei välttämätön 6,4 6,3 6,3 asparagiinihappo  8,8 8,9 8,5 glutamiinihappo  14,4 14,5 14,4 glysiini  7,1 6,1 6,7 proliini  5,4 4,6 4,8 seriini  3,8 4,0 3,9 tyrosiini  3,2 3,0 3,2

 Väri 
pienoiskuva|Strutsinliha on tummanpunaista.

Ihmisravinnoksi käytetyn lihan väri vaihtelee eläimen jalostusasteesta, elinoloista ja iästä riippuen tummanpunaisesta valkoiseen. Raaka liha on normaalisti punaista. Lihan punainen väri johtuu lähinnä lihassa olevasta myoglobiinista eli lihaspunasta, jonka määrä vaihtelee eläinlajin, eläimen iän ja ruhonosan mukaan. Liikkumiseen käytettävät lihakset ovat tummempia kuin sellaiset lihakset, joita ei rasiteta. Raa'an lihan pinta muuttuu yleensä kirkkaamman punaiseksi, kun se pääsee hapen kanssa kosketukseen. Tummassa lihassa on umamisempi maku kuin vaaleassa. 

Riista on yleensä hyvin tummanpunaista. Lihan tummuusaste korreloi sen rautapitoisuuden kanssa. Esimerkiksi poronlihassa on kokonaiset 6,7 milligrammaa rautaaFineli ja munituskanassa 2,8 milligrammaaOsmo Turpeinen: Ruoka-ainetaulukko. Otava 1993. sivu 26., mutta broilerin lihassa vain 0,7 milligrammaaFineli mikä on samaa suuruusluokkaa kuin keskimääräisessä sian ja kalan lihassa. Pitkälle jalostettujen sikarotujen liha on niin vaaleaa, että se on luokiteltu joissakin maissa niin sanotuksi valkoiseksi lihaksi. 

Vapaudessa elävien riistalintujen liha on usein kauttaaltaan punaista, tosin kuin pitkälle jalostettujen tuotantolintujen liha. Broilerin- ja kalkkunanlihan pieni lihaspunamäärä liittyy siihen, että ne eivät tarvitse tilanahtauden vuoksi kovinkaan paljon happea lihasten liikutteluun. Broilerin ja kalkkunanliha luokitellaan vaaleutensa vuoksi niin sanotuksi valkoiseksi lihaksi. Myös ankan ja hanhen liha luokitellaan valkoiseksi, vaikka niiden liha onkin broilerin ja kalkkunan lihaa tummempaa.Are duck and goose "red" or "white" meat? US department of Agriculture.  Vaalea liha on mureampaa ja nopeammin kypsyvää kuin tumma, mikä myös liittyy siihen, ettei sen sisältämiä lihaksia ole käytetty kovin aktiivisesti. 

Myös kalojen lihanväri riippuu niiden aktiivisuuden asteeseen liittyvästä myoglobuliiniptoisuudesta.   

Niin sanottujen juottovasikoiden liha on valkoista. Tämä johtuu siitä, että niitä pidetään pimeässä häkissä, jossa eivät pääse liikkumaan ja niitä ruokitaan maidosta valmistetulla rehulla, mikä johtaa muun muassa anemian kehittymiseen. Suomen eläinsuojelulaki kieltää juottovasikoiden kasvatuksen.

Lihan väri näyttäisi korreloivan myös sen sinkkipitoisuuden kanssa, sillä poron- ja naudanlihassa on lähes kolme kertaa enemmän sinkkiä ja sianlihassa 15 prosenttia enemmän sinkkiä kuin kalan lihassa. Broilerin lihassa on kuitenkin 40 prosenttia vähemmän sinkkiä kuin kalassa, vaikka se on tummempaa.Fineli ravintotietopankki. Terveyden ja hyvinvoinnin laitos. Viitattu 12.3.2020

 Säilytys 
Liha on herkästi pilaantuva elintarvike. Terveen elävän eläimen lihassa ei ole bakteereja, tai niitä on hyvin vähän, eli liha on käytännössä steriiliä. Sitä vastoin eläimen nahassa, karvoissa ja suolistossa on suuria määriä tiettyjen lajien bakteereja sekä hiivoja ja homeita. Esimerkiksi lampaan turkissa elää erityisen paljon salmonellabakteereja.Mikro 400 -seminaari: Lihan kontaminoituminen ja siinä toimivat mikrobit , Santra Jolkkonen, 2003

Kun eläin teurastetaan sen liha alkaa pilaantua. Liha kuuluu useimpien muiden eläinperäisten tuotteiden sekä hedelmien ja vihannesten kanssa niin sanottuihin helposti pilaantuviin elintarvikkeisiin. Liha pilaantuu nopeasti, ellei sitä muokata ja varastoida asianmukaisella tavalla.

 Kylmäketju 
Nykyisin lihan tuoreus pyritään takaamaan katkeamattomalla kylmäketjulla, joka alkaa teurastamolta ja päättyy kuluttajan jääkaappiin. Kylmäketjussa lihan lämpötila ei saa lain mukaan nousta missään vaiheessa yli 6–7 °C.Kylmäketju  Lihatiedotus Tässä lämpötilassa esimerkiksi jauhelihan sisältämä mikrobimäärä kaksinkertaistuu noin kuudessa tunnissa. Lihateollisuudessa suositellaankin selvästi alempia säilytyslämpötiloja kylmäketjun rungon ja myymälöiden osalta (2–4 °C).Pakatun tuoreen lihan ja raakalihavalmisteiden lainsäädännön mukaiset lämpötilat ja suosituslämpötilat . Lihatiedotus. Tarkistettu 17.8.2009.

 Pilaantuminen 
Lihan pilaantuminen katsotaan muutoksiksi sen ulkonäössä ja koostumuksessa siten, että se ei ole enää kuluttajille kelpaavaa. Kaikki pilaantunut tai pilaantumaan alkanut ruoka ei ole ravinnoksi kelpaamatonta, mutta ymmärrettävistä syistä kuluttajat eivät halua ostaa tällaista ruokaa. Tutkijoilla ei ole yksimielisyyttä siitä, milloin voidaan sanoa, että liha on pilaantunut. Raja-arvoksi on karkeasti arvioitu noin 10 miljoonaa bakteeripesäkettä neliösenttimetriä kohden (10⁷ CFU/cm²).Effect of low temperature preservation on microbial and sensory quality of buffalo meat, G Kandeepan and S Biswas, 1.11.2005.Bacerial contamination of meat pour plate assay , David B. Fankhauser, University of Cincinnati Clermont College, 3.8.2001. Ohje CFU-menetelmän mukaiseen laskuun. Tällöin tulevat ensimmäiset havaittavat pilaantumisen merkit (haju) esiin. Paha haju johtuu bakteerien erittämistä aineenvaihduntatuotteista kuten estereistä, alkoholeista ja ketoneista.

Alkuvaiheen pilaantumisessa bakteerit käyttävät ravintonaan lihan glukoosia. Kun glukoosi on loppu, bakteerit alkavat hajottaa lihan aminohappoja eli proteiineja. Tässä vaiheessa liha myös vettyy, sillä mikrobit erittävät lihan kollageeneja hajottaessaan kollagenaasia, joka hydrolysoi lihasäikeitä ympäröivää sidekudosta.

Myöhemmässä pilaantumisen vaiheessa lihan pH nousee eli emäksöityy mm. ammoniumin ja amiinien vaikutuksesta. Kun mikrobien määrä nousee lähelle 100 miljoonaa neliösenttimetrillä (10⁸ CFU/cm²), alkaa lihan pinnalle hiljalleen muodostua limakerros. Tahmea kerros johtuu niin ikään bakteerien kasvusta ja polysakkaridien synteesistä.

Pilaantuneen lihan syönnistä voi saada ruokamyrkytyksen. Pilaantuneet elintarvikkeet aiheuttavat myös mittavia taloudellisia menetyksiä sekä kuluttajille että tuottajille.

 Kypsentäminen 
Raaka liha yleensä kypsennetään ennen syömistä. Erilaisille lihoille sopivat erilaiset kypsennystavat.Remes 2013, s. 266–267. Kypsennyksessä lihan proteiinien rakenteet rikkoutuvat eli liha denaturoituu. Proteiinien muuttuminen alkaa lihan lämpötilan noustessa +50 asteeseen, jolloin lihaa mureuttavat entsyymit ovat aktiivisimmillaan. +60 asteessa liha saavuttaa medium-kypsyyden. Lihasta tulee täysin kypsää +80 asteessa, kun viimeisetkin lihaproteiinit denaturoituvat ja soluseinämät hajoavat. Tällöin liha on jo melko kuivaa, sillä sen vedensidontakyky on heikentynyt.Remes 2013, s. 248–250.

Raakakypsyminen alkaa heti eläimen teurastamisen jälkeen. Siinä lihan omat entsyymit löyhentävät proteiinien sidoksia, jolloin liha mureutuu ja syntyy makua parantavia aromiyhdisteitä. Raakakypsentäminen suoritetaan 0–+2 asteessa yhdestä kuuden viikon ajan. Raakakypsytystä kaipaavat naudan, lampaan, hirven, porojen ja riistalintujen lihat.Remes 2013, s. 250. Marinointi tehdään ennen kypsennystä: lihaa pidetään maustetussa liemessä, jota imeytyy lihan sisään. Marinoiminen maustaa ja mureuttaa lihaa.Remes 2013, s. 250–251.

Paistaminen kypsyttää lihan ja antaa sille kauniin paistopinnan ja aromeja. Paistinpannulla paistetaan pihvejä ja muuta lihaa nopeasti voissa tai voi-öljyssä. Uunissa paistettaessa käytetään usein lihan sisälämpömittaria, jonka avulla lihan kypsyysastetta voidaan säätää halutuksi.Remes 2013, s. 252–255. Uppopaistamisessa liha upotetaan noin +175–190-asteiseen öljyyn tai rasvaan. Liha usein leivitetään ennen uppopaistamista, jotta siihen saadaan rapea kuori.Remes 2013, s. 256. Grillauksessa liha kuumennetaan nopeasti ritilällä korkeassa lämpötilassa. Savustamalla lihoja voidaan paitsi kypsentää, myös maustaa ja säilöä.Remes 2013, s. 258–259. Keittäminen tapahtuu +100-asteisessa vedessä ja hauduttaminen +80–90-asteisessa. Keittäminen sopii lihan esikypsentämiseen ja keittojen valmistamiseen ja sillä voidaan pehmentää sidekudosta sisältäviä sitkeimpiä ruhonosia.Remes 2013, s. 261. Lihaa voi kypsentää myös mikroaaltouunissa, joskaan ruskistaminen ei siinä onnistu.Remes 2013, s. 261–262. Tyhjiökypsennyksessä ruoka kypsennetään tyhjiöön pakattuna matalalla lämpötilalla vesihauteessa.Remes 2013, s. 262.

 Suositukset 
Vuoden 2023 pohjoismaisissa ravitsemussuosituksissa ja vuoden 2024 suomalaisissa ravitsemussuosituksissa suositellaan käytettävän punaista lihaa enintään 350 g viikossa (50 g päivässä). Tähän määrään pitäisi sisällyttää myös mahdollisesti nautitut teolliset lihavalmisteet riippumatta siitä, onko niiden raaka-aineena käytetty punaista lihaa vai siipikarjan lihaa. Teollisesti marinoidun lihan, makkaran ja kinkun kaltaisia lihavalmisteita tulisi käyttää mahdollisimman vähän.

 Terveysvaikutukset 

Kansainvälinen tutkijaryhmä julkaisi vuonna 2019 yhteenvedon siihen mennessä  julkaistuista tieteellisistä tutkimuksista, jonka mukaan teollisesti prosessoimattoman punaisen lihan kulutus ei nosta kokonaiskuolleisuutta.

Vuonna 2019 julkaistu tieteellinen arviointi päätyi siihen, että lihan ja lihajalosteiden kulutuksen ja sairauksien välillä havaittu yhteys on niin heikko, että se selittyy todennäköisesti muulla tavalla kuin lihan aiheuttamalla syy-seuraussuhteella. Ravitsemustieteen professori Mikael Fogelholmin mukaan tutkijaryhmä on saanut tutkimuksissaan samat tulokset kuin sairauksien ja lihasyönnin yhteydestä on tähän mennessäkin saatu ja ero piilee tulosten tulkinnassa. ”Havaintojen mukaan ne, jotka syövät ruokavaliossaan vähemmän lihaa, sairastuvat harvemmin kuin ne, jotka syövät enemmän lihaa. Johdonmukaisesti näin on lähes kaikissa tutkituissa sairauksissa. Tulokset ovat samat, mutta tulkinta eri.”

Vuonna 2021 julkaistussa tieteellisten tutkimusten yhteenvedossa todettiin, että eniten maaeläinten lihaa syövillä esiintyi 9–26 prosenttia enemmän eri syöpiä verrattuna vähiten maaeläinten lihaa nauttiviin.

 Ympäristövaikutukset 


Yhdistyneiden Kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) julkaisemassa vuoden 2006 raportissa Livestock's Long Shadow todetaan, että "karjankasvatus on merkittävä tekijä monille ekosysteemeille ja koko planeetalle. Maailmanlaajuisesti se on yksi suurimmista kasvihuonekaasujen lähteistä ja yksi suurimmista tekijöistä biologisen monimuotoisuuden häviämisessä. Kehittyneissä ja kehittyvissä maissa se on ehkä suurin veden saastumisen lähde."

Yhdysvaltain ympäristönsuojeluviraston mukaan noin kolme prosenttia Yhdysvaltojen ihmisperäisistä kasvihuonekaasupäästöistä johtuu eläinperäisistä maataloustuotteista. Määrä sisältää lihan lisäksi myös maitotuotteet, kananmunat ja kalan.US EPA. 2009. Inventory of U.S. greenhouse gas emissions and sinks: 1990-2007. United States Environmental Protection Agency. 410

 Lähteet 



 Viitteet 

 Aiheesta muualla 


Luokka:Kotieläintalous
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit