Giacomo Puccini

Giacomo Antonio Domenico Michele Secondo Maria Puccini (22. joulukuuta 1858 Lucca – 29. marraskuuta 1924 Bryssel) oli italialainen säveltäjä. Hän on yksi tunnetuimmista italialaisista oopperasäveltäjistä Giuseppe Verdin ohella ja hänen katsotaan kehittäneen niin sanotun veristisen oopperatyylin huippuunsa. 

 Varhaisvuodet 1858–1890 
pienois|pysty|vasen|Puccinin synnyinkoti Luccassa.
Puccini syntyi vuonna 1858 Luccan kaupungissa osoitteessa Via del Poggio 30. Hän polveutui vanhasta muusikkosuvusta. Giacomon suunniteltiin seuraavan isän uraa ja ryhtyvän San Martinon tai San Pasolinin urkuriksi. Isä Michele Puccini kuitenkin kuoli Giacomon olleessa viisivuotias. Isän kuoleman jälkeen äiti Albina otti vastuun Giacomon kasvatuksesta ja lähetti pojan veljensä Fortunato Magin luokse opiskelemaan. Kymmenvuotiaana hän liittyi San Marino- ja San Michel -kirkkojen poikakuoroihin. Jo 14-vuotiaana hän toimi urkurina Luccassa ja sävelsi kirkkomusiikkia. Koulun jälkeen vuonna 1874 nuori Giacomo aloitti opiskelun luccalaisessa Istituto Pacinissa opettajanaan Carlo Angeloni. Monissa teoksissa mainittua vuoden 1876 matkaa Pisaan Aidaa katsomaan ei tosiasiassa tapahtunut.William Weaver-Simonetta Puccini: The Puccini Companion s. 62–63 Preludio sinfonico 1876 ja Messa 1880 olivat tänä aikana Puccinin huomattavimmat sävellykset.   

Vuonna 1880 äiti Albina Puccini kirjoitti Savoijin kuningattarelle Margheritalle ja pyysi stipendiä lahjakkaalle pojalleen. Puccini alkoikin saada 100 liiraa kuukaudessa ja aloitti opiskelun Milanon konservatoriossa Amilcare Ponchiellin ja Antonio Bazzinin johdolla. Opiskelijatoverina hänellä oli muun muassa Pietro Mascagni. Taloudellista tukea antoi myös Puccinin isosetä, tohtori Nicolao Cerù. Konservatorion päättötyönä valmistui 1883 Capriccio sinfonico.

Vuonna 1883 Puccini osallistui Casa Sonzognon sävellyskilpailuun säveltämällään yksinäytöksisellä oopperalla Le Villi. Puccini ei voittanut, mutta ooppera esitettiin vuonna 1884 Teatro dal Vermessä. Teos sai julkaisija Giulio Ricordin huomion. Hän tilasi Puccinilta toisen oopperan Edgar, joka valmistui vuonna 1889. 

Äidin kuoleman aikoihin 1884 Puccini muutti yhteiseen asuntoon Monzaan elämänkumppaninsa Elvira Gemignanin (s. Bonturi) kanssa. Samana vuonna syntyi pariskunnan yhteinen poika Antonio. Perhe muutti usein ja asui eri paikkakunnilla, kuten Milanossa, Luccassa, Sant’Antonio d’Addassa, Caprino Bergamascossa, Monzassa ja Pizzamegliossa. Vuonna 1890 Puccini sävelsi jousikvartetille Crisantemin.

 Kypsä kausi 1891–1917 
Kesällä 1891 Puccini asettui perheineen asumaan Torre del Lagon kylään vuokraamaansa vaatimattomaan taloon Casa Venanzieen. Nykyinen Villa Museo Giacomo Puccini on rakennettu Casa Venanzien tilalle. Puccinin läpimurtoteos oli hänen vuonna 1893 valmistunut kolmas oopperansa Manon Lescaut, jonka ansiosta hänestä tuli maailmankuulu.

La bohèmea (1896) pidetään Puccinin romanttisimpana oopperana ja se on noussut yhdeksi maailman suosituimmista oopperoista. 

Manon Lescautin ja La bohèmen menestyksen jälkeen Puccini lunasti vuokratalonsa Torre del Lagossa ja osti vuonna 1898 Chiatrista (kylä Quiesa-vuorella) vanhan maatalon. Tilalta on huikea näkymä Lago di Massaciuccolille. Hän rakennutti sinne talon, johon perhe muutti. Samanaikaisesti oli myös Torre del Lagossa työn alla uudisrakennus, ja sen valmistuttua Puccinit muuttivat nykyiseen Villa Pucciniin 1900. Puccini oli intohimoinen metsästäjä ja Torre del Lagossa hän pystyi harjoittamaan tätäkin harrastustaan. Chiatri jäi kesäasunnoksi ja myöhemmin Puccini hankki toisen kesäasunnon Abetonesta.

Traagis-veristinen Tosca (1900) on musiikiltaan traagissävytteistä. Tosca on vakiinnuttanut paikkansa yhtenä kaikkien aikojen esitetyimmistä oopperoista.

pienois|vasen|Puccini vuonna 1908.
Helmikuussa 1903 Puccini loukkaantui auto-onnettomuudessa, joka hidasti hänen sävellystyötään merkittävästi. Säveltäjältä katkesi jalka, ja hän joutui toipumaan useita kuukausia. Elvira Puccinista (s. Bonturi) tuli 3. tammikuuta 1904 Giacomo Puccinin laillinen vaimo. Madama Butterfly valmistui 1904. Ooppera kertoo japanilaisen geishatytön onnettomasta rakkaudesta yhdysvaltalaiseen luutnanttiin. Vuonna 1904 Puccinin Verdille tekemä Requiem esitettiin säveltäjän läsnä ollessa tammikuussa 1905 Milanossa Casa di Riposo per Musicistissa. 

pienois|oikea|Puccini vuonna 1910.
Puccinin oopperat saivat yksi toisensa jälkeen ulkomaiset ensi-illat. Hän oli usein läsnä ensiesityksissä. Euroopan ulkopuolella Puccini kävi vain muutaman kerran, Buenos Airesissa ja Montevideossa 1905, tammikuussa 1907 New Yorkissa Manon Lescaut’n Amerikan ensi-illassa ja helmikuussa Aleksandriassa Madama Butterflyn Egyptin-ensi-illassa. Puccini kävi toistamiseen New Yorkissa vuonna 1910 poikansa Antonion kanssa Lännen tytön ensi-illassa 10. joulukuuta Metropolitan Opera Housessa.  

Vuonna 1917 valmistui Puccinin ehkä kevyin ja operettimaisin ooppera La Rondine. Samana vuonna Monacon prinssi Alberto I palkitsi Puccinin. Hän sai Grand Officer of Ordre de Saint-Charles kunniamerkin.

Puccini oli innostunut autoista, veneistä, äänitystekniikasta ja yleensä kaikesta, mikä liittyi tekniseen kehitykseen.

 Viimeiset vuodet ja kuolema 1918–1924 
Vuonna 1918 Puccini sävelsi Il tritticon -triptyykin, joka koostui kolmesta yksinäytöksisestä oopperasta: Il tabarro (Viitta), Suor Angelica (Sisar Angelica) ja Gianni Schicchi. Näistä kolmesta pienoisoopperasta tunnetuimmaksi on noussut Gianni Schicchi, joka sisältää kuulun Lauretan aarian ”O mio babbino caro”. 

Vuoden 1919 tärkein työ oli Inno di Roma. Samoihin aikoihin Lago di Massaciuccolille rakennettiin turpeenkäsittelylaitos, minkä takia ilma muuttui huonoksi ja melu häiritsi sävellystyötä. Puccini rakennutti uuden talon Viareggioon Via Marco Polo ja Via Buonarottin kulmaan ja muutti sinne vuonna 1921. Giacomo ja Antonio Puccini tekivät vuonna 1922 suuren autokierroksen Euroopassa – Italiassa, Itävallassa, Saksassa ja Hollannissa. Puccini nimitettiin ”Italian senaattoriksi” vuonna 1924.

Loppuvuodesta 1923 Puccinilla todettiin kurkkusyöpä. Hänet lähetettiin Brysseliin sädehoitoon. Tohtori Ledoux hoiti Puccinia, ja 24. marraskuuta 1924 tämän kurkun syöpäkasvaimeen työnnettiin seitsemän röntgenneulaa. Puccini ei pystynyt puhumaan, mutta tuskistaan huolimatta hän kommunikoi pienillä lapuilla. Lopulta hänen sydämensä petti, ja hän kuoli lauantaina 29. marraskuuta 1924 kello 11.30.Oriano De Ranieri, Mauro Lubrani: Giacomo Puccini luoghi e sentimenti s. 109 

pienois|Puccini ja Toscanini vuonna 1910.
Ensimmäinen hautajaisseremonia pidettiin 1. joulukuuta 1924 Brysselissä, minkä jälkeen Puccinin arkku kuljetettiin junalla Milanoon, jonka Duomossa pidettiin 3. joulukuuta viralliset hautajaiset kardinaali Eugenio Tosin johdolla. Arturo Toscanini ja Scalan orkesteri soittivat valerequiemin Edgarin kolmannesta näytöksestä ja Hina Spani lauloi ”Addio mio dolce amoren”. Puccini haudattiin Torre del Lago Pucciniin Villa Museo Giacomo Pucciniin rakennettuun hautakammioon. 

Puccinin viimeiseksi oopperaksi jäi Turandot. Säveltäjä ei ehtinyt saada sitä valmiiksi, vaan sen täydensi Franco Alfano. Puccinin oopperat valloittivat kaikki suuret oopperalavat, ja hän oli vuosisadan vaihteen selvästi suosituin oopperasäveltäjä.

Vaikka Puccini tunnetaan pääasiassa oopperoistaan, hän sävelsi myös orkesterimusiikkia, kirkkomusiikkia, kamarimusiikkia ja pienimuotoisia lauluja.

 Puccinien musiikkidynastia  
Myös monet Giacomo Puccinin esi-isistä olivat säveltäjiä. Puccinien musiikkidynastia, 5 polvea, on Euroopan toiseksi pisin (Bachin dynastia on 7 polvea). 

Giacomo Puccini (1712–1781)
Antonio Puccini (1747–1832)
Domenico Puccini (1771–1815), muun muassa neljä oopperaa (Le frecce d’amore, L’ortolanella o La moglie capricciosa, Il Quinto Fabio ja Il ciarlantano ossia I finti savoiardi)William Weaver - Simonetta Puccini: The Puccini companion s. 7
Michele Puccini (1813–1864), muun muassa kaksi oopperaa (Antonio Foscarini ja Giambattista Cattalani)William Weaver - Simonetta Puccini: The Puccini companion s. 9
Giacomo Puccini (1858–1924) (tässä artikkelissa)

 Puccinin lähisuku 
Puccinin äiti Albina Puccini (s. Magi, 1830–1884) oli saanut musiikkikoulutuksen ja ohjasi Giacomoa eri opettajille. Hän oli Puccinin tärkein tukija uran alussa. Isä Michele Puccini 1813–1864 oli opiskellut Bolognassa ja toimi arvostettuna urkurina Luccassa.

Puccinin sisaret olivat Otilia 1851–1823, Tomaide 1852–1917, Temi (tai Zemi) 1853–1854, Nitetti 1854–1928, Iginia 1856–1922, Ramelde 1859–1912 ja Macrina 1862–1870. Otilia, Nitetti ja Ramelde menivät naimisiin ja jatkoivat sukua, Tomaide jäi lapsettomaksi ja Iginia meni luostariin ja otti nimen Sisar Giulia Enrichetta. Puccinin veli Domenico Michele 1864–1891 muutti Argentiinaan ja kuoli keltakuumeeseen Rio de Janeirossa

Puccinin puoliso oli Elvira Puccini (s. Bonturi, aiemmassa avioliitossa Gemignani) (13. kesäkuuta 1860 – 9. heinäkuuta 1930), jonka kanssa Puccini muutti asu­maan 1884. Vasta 3. tammikuuta 1904 oli Giacomon ja Elviran mahdollista mennä naimisiin Elviran aviomiehen kuoltua. 

Antonio Puccini (23. joulukuuta 1886 – 21. helmikuuta 1946) oli Giacomo Puccinin ja Elviran ainoa yhteinen lapsi. Fosca Gemignani 1880–1968 puolestaan oli Elviran tytär hänen edellisen miehensä Narciso Gemignanin kanssa, ja asui Puccinien kanssa. 

 Puccinin rakastajattaret 
Vaimonsa Elviran lisäksi Puccinilla oli lukuisia intiimejä rakkaussuhteita. 

Ensimmäinen huomattava suhde oli Manon Lescautin esittäjään Cesira Ferraniin (o.s. Zannaio, 1863–1943), ja tätä seurasi Toscan ensiesittäjä Hariclea Darclée (o.s. Haricly Hartylary, 1860–1939).

Torinolaiseen opiskelijaan Corinnaan Puccini tutustui junassa vuonna 1900 matkalla Milanosta Torinoon. Suhde paljastui Elviralle, ja suhteen loputtua vuonna 1903 Puccinilla on vaikeuksia saada lähettämänsä rakkauskirjeet takaisin. Saksalaisen kirjailijan Helmut Krausserin mukaan Corinna oli Maria Anna Coriasco 1882–1961Helmut Krausser Die Jagd nach. Eine Puccini Recherche (2008) ..

Lokakuussa 1904 Lontoossa Paolo Tosti esitteli Puccinille Sybil Seligmanin (o.s. Beddington, 1868–1936). Intiimin ja tulisen alun jälkeen suhde muuttui syväksi ystävyydeksi. Sybil auttoi ja tuki Puccinia koko tämän loppu-uran ajan. Seligmanien perhe vieraili Puccinien vieraana Abetonessa vuosina 1906 ja 1907.

Kesällä 1911 Viareggiossa Puccini tapasi müncheniläisen paronittaren Josephine von Stängelin (o.s. Bissing). Suhteen aikana Puccinilla oli työn alla La rondine. Pari kävi yhdessä Bayreuthin musiikkijuhlilla elokuussa 1912 katsomassa Parsifalin. Suhde päättyi 1917.

Puccini näki Hampurissa Rose Aderin (1890–1955) vuonna 1921 tulkitsevan Sisar Angelican roolin ja ihastui. Heidän kirjeenvaihtonsa on säilynyt, ja siellä on oletettavasti maininta Liùn roolista.Mosco Carner: Puccini. The definitive third edition, s. 218. Suhde päättyi syksyllä 1923.

Muita lyhytaikaisempia suhteita ovat olleet Emma Destinn (o.s. Ema Kitti, 1878–1930), Maria Jeritza (1887–1982) ja mahdollisesti myös Rosa Ponselle (1897–1981). Elokuussa 2007 selvisi, että Puccinilla olisi ollut intiimisuhde Doria Manfredin serkkuun Giulia Manfrediin ja Giulia olisi ollut Lännen tyttö -oopperan Minnien esikuva. Aiheesta on tehty elokuva Puccini e la fanciulla vuonna 2008.

 Puccinin sankarittaret 
Giacomo Puccinin luomia naisroolihahmoja kutsutaan ”Puccinin sankarittariksi”. Sankarittaret ovat naisellisia, herkkiä ja rakastuneita syvästi ja kaikenkattavasti. Sankaritar saattaa kärsiä rakkautensa takia nöyryytystä tai halveksuntaa, ja on siksi valmis uhraamaan kaiken, jopa elämänsä. Puccinin musiikki perustuu tunteellisen lauluun ja melodisuuteen. Vokaalisesti Puccini käsitteli sankarittariaan eri tavalla, roolit ovat sopraanoja (spinto, lyyrinen tai dramaattinen) mezzosopraano Tigraanaa lukuun ottamatta. 

Varsinaisia sankarittaria on 15, ja heidän lisäkseen Puccini loi vielä kaksi erilaista, mutta hyvin huomattavaa naishahmoa: armoton ja tunteeton ruhtinatar La Zia Principessa oopperassa Sisar (Suor Angelica) ja lämpimästi kuvattu lumpunkerääjä La Frugola ja kissansa Korpraali oopperassa Viitta (Il Tabarro).

Puccinin sankarittaret kohtaavat rakkauden ja kuoleman eri tavalla:

 Le Villi: Anna jää kotiin odottamaan Robertoa ja kuolee suruun.  

 Edgar: Edgar hylkää herkän ja syvästi rakastavan Fidelian himokkaasti rakastavan Tigranan takia. Fidelia odottaa Edgaria ja uskoo vilpittömästi häneen panettelusta huolimatta. Mustasukkainen Tigrana tappaa Fidelian.

 Manon Lescaut: Manon Lescaut’n suuri rakkaus Des Grieux’hön johtaa nöyryytykseen ja karkotukseen Louisianaan. Manon kuolee rakkautensa takia erämaassa.

 La bohème: Keuhkotautinen Mimi palaa suuren rakkautensa Rodolfon luo kuolemaan. Uskollinen Musetta on ystävättärensä luona loppuun asti. 

 Tosca: Paroni Scarpia lietsoo Toscan mustasukkaisuuden huippuunsa ja painostaa Toscaa suostumaan ehdotukseensa Cavaradossin hengen ollessa panoksena. Tosca tappaa Scarpian ja lopulta itsensä todettuaan Scarpian pettäneen hänet jopa haudan takaa.  

 Madama Butterfly: Cio-Cio-San vaihtaa uskonsa ja hylkää sukunsa seuratakseen rakastamaansa Pinkertonia. Pinkerton pitää Cio-Cio-Sania vain hetken huvituksena. Cio-Cio-San uhraa itsensä rakkautensa ja poikansa tulevaisuuden takia.

 Lännen Tyttö/La fanciulla del West: Suljetussa kaivosyhteisössä luottamus ja rehellisyys ovat kaikki kaikessa. Rehellinen, arvostettu ja kunnioitettu Minnie uhraa yhteisön periaatteet, valehtelee ja pettää rakkautensa takia. Korttipelissä panoksena on Dick Johnsonin henki. Minnie voittaa huijaamalla ja lopulta vielä pelastaa Johnsonin hirrestä. Minnie ja Johnson ratsastavat yhdessä kohti parempaa tulevaisuutta. 

 La rondine: Magda luopuu suuresta rakkaudestaan. Hän ei voi menneisyytensä takia kohdata Ruggieron vanhempia. Magda palaa entiseen elämäänsä kurtisaanina.

 Viitta/Il Tabarro: Giorgetta pettää aviomiestään rakastamansa ja ikäisensä lapsuudenystävän Luigin kanssa. Mustasukkainen aviomies Michele tappaa Luigin. 

 Sisar/Suor Angelica: sisar Angelica on saanut tietää lapsensa kuolleen. Äidinrakkaus saa sisar Angelican juomaan yrttimyrkkyjuoman koska hän haluaa seurata lastaan Neitsyt Marian luo. 

 Gianni Schicchi: Lauretta haluaa naimisiin rakastamansa Donatien sukuun kuuluvan Rinuccion kanssa ja pyytää isäänsä Gianni Schicchiä auttamaan testamentin "tulkinnassa". Buoso Donatin näin siirtynyt omaisuus tulee hyödyntämään rakastavaisia.   

 Turandot: Calafiin rakastunut orjatar Liú tapattaa itsensä paljastamatta tuntemattoman prinssin (Calaf) nimeä. Jääkylmän Turandotin tunteet heräävät lopulta ja ilmoittaa tuntemattoman prinssin (Calaf) nimeksi "Rakkaus".

 Oopperat 
Oopperan nimiVersio/näytökset Ensi-iltaLe Villi1. versio / 1 näytös 31.5.1884 Teatro dal Verme, MilanoLe Villi2. versio / 2 näytöstä 26.12.1884 Teatro Regio, TorinoEdgar1. versio / 4 näytöstä21.4.1889 Teatro alla Scala, MilanoEdgar2. versio / 3 näytöstä28.1.1892 Teatro Comunale, FerraraEdgar3. versio / 3 näytöstä8.7.1905 Teatro de la OperaGustavo Gabriel Otero – Daniel Varacalli Costas: Puccini in Argentina s. 107, Buenos AiresManon Lescaut1. versio1.2.1893 Teatro Regio, TorinoManon Lescaut2. versio 7.2.1894 Teatro alla Scala, MilanoWilliam Ashbrook: The operas of  Puccini s.45La bohème1.2.1896 Teatro Regio, TorinoTosca14.1.1900 Teatro Costanzi, RoomaMadama Butterfly1. versio / 2 näytöstä (1.ja 2. näytös)17.2.1904 Teatro alla Scala, MilanoMadama Butterfly2. versio / 2 näytöstä (2. näytös jaettu kahteen kohtaukseen)28.5.1904 Teatro Grande, BresciaMadama Butterfly3. versio / 2 näytöstä (2. näytös jaettu kahteen kohtaukseen) 10.7.1905 Covent Garden, LontooMadama Butterfly4. versio / 2 näytöstä (2. näytös jaettu kahteen kohtaukseen) 28.12.1906 Opéra Comique, PariisiLa fanciulla del West (Lännen tyttö)1. versio10.12.1910 Metropolitan Opera House, New YorkLa fanciulla del West (Lännen tyttö)2. versio (Italian ensi-esitys)12.6.1911 Teatro Costanzi, RoomaLa rondine (Pääskynen)1. versio27.3.1917 Théâtre du Casino, Monte CarloLa rondine (Pääskynen)2. versioxx.4.1920 Teatro Massimo, PalermoWilliam Weaver/Simonetta Puccini: The Puccini Companion s.258La rondine (Pääskynen)2. versio (saksankielisenä)9.10.1920 Volksoper, WienWilliam Ashbrook: The operas of  Puccini s.169Il Trittico, Il tabarro (Viitta)14.12.1918 Metropolitan Opera House, New YorkIl Trittico, Suor Angelica (Sisar Angelica)14.12.1918 Metropolitan Opera House, New YorkIl Trittico, Gianni Schicchi14.12.1918 Metropolitan Opera House, New YorkTurandot25.4.1926 Teatro alla Scala, Milano

 Puccinin libretot ja libretistit 
Kustantaja Giulio Ricordi nimesi nuorelle Giocomo Puccinille ensimmäisen libretistin Ferdinando Fontanan. Puccini ei saanut näistä libretoista irti kaikkea mitä tarvitsi ja libreton muuttaminen oli hankalaa. Tästä jäi Puccinille elinikäinen opetus. Kaikissa seuraavissa libretoissa hän itse oli voimakkaasti mukana ja vaikutti niihin mutta hänen oli myös vaikea löytää itselleen sopivaa librettoa. 

 Libretot ja libretistit 
pienois|Fontana ja Puccini noin vuonna 1885.
 Ferdinando Fontana 1850–1919 teki Le Villin ja Edgarin libretot. Le Villin libretto pohjautui Alphonse Karrin 1808–1890 tekstiin Les Wilis ja Edgar kirjailija Alfred de Mussetin näytelmään. 

 Manon Lescaut’n painetussa libretossa ei ollut kenenkään nimeä. Juoni perustuu Abbè Antoine-François Prèvost d'Exilen kirjaan.

 Giuseppe Giacosa 1847–1906 (tekstitys) ja Luigi Illica 1857–1919 (juonen kehittely ja kohtaukset) tekivät yhdessä kolme menestysteosta. La bohèmen pohjana on Henri Mürgerin kirja, Tosca perustuu Victorien Sardoun ja Madama Butterfly David Belascon näytelmään.

Guelfo Civinini 1873–1954 ja Carlo Zangarini 1874–1943 tekivät La fanciulla del Westin David Belascon näytelmään. Muistelmissaan Civinini mainitsee Puccinin voimakkaan osallistumisen libreton tekoon.

 Giuseppe Adami 1878–1946 kirjoitti Viitan (Il Tabarro) Didier Goldin näytelmän pohjalta 

 Giovacchino Forzano 1884–1970 loi Suor Angelican libreton todellisen tarinan pohjalta ja Gianni Schicchin aihe löytyi Dante Alighierin Jumalaisesta näytelmästä 

 Giuseppe Adami ja Renato Simoni 1875–1952 työstivät Turandotin Carlo Gozzin näytelmän pohjalta.

 Toteutumattomat libretot 
Giacomo Puccinin ensimmäiset viisi librettoa löytyivät helposti. Loput libretot syntyivät monivaiheisesti. Tärkeimmät teokset ja aiheet, joita Puccini harkitsi: 

 1894 Giovanni Verga 1840–1922: La Lupa (Naarassusi) 
 1900 Émile Zola 1840–1902: La faute de l'abbé Mouret 
 1900 Fjodor Dostojevski 1821–1881: Записки из мертвого дома (Muistelmia kuolleesta talosta) 
 1900 Alphonso Daudet 1840–1897: Tartarin de Tarascon (Tarsaconin Tartarin)
 1904 Victor Hugo 1802–1885: Notre-Dame de Paris (Notre Damen kellonsoittaja) ja Les misérables (Kurjat)
 1905 Aiheeksi Marie Antoinette ja nimeksi L'Austriaca
 1906 Gabriele D'Annunzio 1863–1938: La rosa di Cipro ja La Parisina
 1906 Pierre Louÿs 1870–1925: La femme et le pantin (Nainen ja nukke), oopperanimi La Conchita. Peruutuksesta joutui Puccini maksamaan sakot. 
 1906 Kolme yksinäytöksistä oopperaa Maxim Gorkin 1868–1936 kertomuksiin ja laulajaksi Fjodor Šaljapin
 1911 Ouida (eli Marie Louise de la Ramée) 1839–1908: Due Zoccoletti 
 1911 Gerhart Hauptmann 1862–1946 : Hanneles Himmelfarth (Hannele)
 1912 Oscar Wilde 1854–1900: A Florentine Tragedy 
 1913 Gabriele D'Annunzio: La Crociata degli Innocenti trittico-tyyppisenä

Näiden lisäksi Mosco Carner kirjassaan Puccini listaa vielä 60 teosta ja aihetta, joita Puccinille tarjottiin oopperaksi.William Ashbrook: The operas of  Puccini s. 50, 96, 97, 125, 126, 127, 152, 153

 Puccinin muu tuotanto 

 Vuosi Teos Kokoonpano Oma lainaus 1874A teLaulu ja pianoToscan lause (III näyt) "Gli occhi ti chiuderò con mille baci ti dirò nomi d'amor"1876Preludio sinfonico e-molliOrkesteri1877(I Figli d'Italia) Cessato il suon dell'armi	Kantaatti tenorille, soolo ja orkesteri1878Motetto per San PaolinoBaritoni, kuoro, orkesteri1878CredoTenori, basso, kuoro, orkesteri1878Vexilla Regis prodeunt2 miesääntä ja urut1879Valzer (per banda)Yhtyeelle1880Messu As-duuri
(Kyrie, Gloria, Credo, Sanctus, Agnus Dei)Neliääniselle kuorolle, baritonille, tenorille ja  orkesterilleKyrie = Egdarissa rukous ja Tigranan sisääntulo ja uudelleen Tigranan lauseessa "Qual che sognavi un dì"  Agnus Dei = Manon Lescaut (II näyt) Madrigal "Sulla vetta tu del monte"1881Scherzo a-molliJousikvartettilleLe Villin ensimmäiseen balettikohtaukseen laajennettiin orkesterointia1881Melanconia/Allor ch'io sarò morto	Laulu ja piano1882Preludio sinfonico A-duuriOrkesterilleMusiikkia käytettiin teoksissa Le Villi, Edgar, Avanti "Urania" ja La bohème1882Salve ReginaSopraano ja urutLe Villi orkesterialkusoitto n:o 5 sekä Guglielmon rukous "Angiol di Dio" 1882Ad una mortaBaritoni ja pianoLe Villi: Roberton romanzassa ja Annan teema "Tu dell'infanzia" ja osia teoksissa Capriccio sinfonico ja Manon Lescaut1882Trio2 viulua ja piano1882Ah! se potesse Tenori ja piano1883Fuuga A-duuri1883Fuuga D-duuri1883Fuuga G-duuri1883Fuuga neljälle laululle1883Fuuga c-molli1883Mentìa l'avvisoResitatiivi ja aaria tenorille ja pianolleManon Lescaut: Toinen lento teema on aarian "Donna non vidi mai" pohjana.  1883AdagiettoOrkesterille1883Storiella d'amoreLaulu ja piano1883QuartettoJousille D-duuri1883Capriccio SinfonicaOrkesterilleEdgar (III näyt) hautajaissaattueessa osia ja myös Le Villin (I näyt) alkusoitossa. Allegro vivace on lainattu La bohèmen alkusoittoon1888Sole e amoreTervehdys, laulu ja pianoLa Bohème (III näyt) Mimin ja Rodolfon duetto: Dunque è proprio finita?1888SolfeggiLaulu ja piano1890Crisantemi (Chrysantehemius)JousikvartetilleManon Lescautin perusmateriaalia varsinkin (III ja IV näyt) 1890Tre minuettiJousikvartetilleManon Lescaut (II näyt) osia ensimmäisestä menuetista on "L'ora o Tirsi" ja Manonin (II näyt) hienostunut kadenssi on kolmannesta menuetista 1896Avanti "Urania"Laulu ja pianoTosca (I näyt ja II näyt) musiikkia käytetty samoin Madama Butterflyssa sisääntulo ja huudahdus "ei torna m'ama" (II näyt) 
1897Inno a DianaLaulu ja piano1897Cantata di GioveKuoro ja orkesteriToscan (II näyt) taustakantaatin lähdemusiikki.1899Scossa elettricaMarssi, piano1899E l'uccellino – kehtolauluLaulu ja piano1902Terra e mareLaulu ja piano1904Canto d'animeLaulu ja piano1905Dios y PatriaGustavo Gabriel Otero – Daniel Varacalli Costas: Puccini in Argentina s. 96 Laulu ja piano1905Requiem VerdilleKolme ääntä, urut ja viulu1908Casa mia, casa miaLaulu1917Morire?Tenori ja piano1919Inno a RomaKuoro ja orkesteri
William Weaver, Simonetta Puccini: The Puccini Companion s. 279–302

 Puccinin musiikkia elokuvissa 
Sen lisäksi, että monet Puccinin oopperoista on taltioitu useammankin kerran, Puccinin musiikkia on käytetty paljon elokuvissa ja tv-sarjoissa. Oheista listaa täydellisempi ja tarkempi musiikkiesittely on alla olevassa Aiheesta muualla -osion linkissä. 

 1934 – One Night of Love (Laulava Venus)
 1935 – Mimi
 1936 – Ziegfeld, naisten kuningas
 1937 – Zauber der Bohème (Boheme)
 1937 – I'll Take Romance
 1946 – Cuore Infranto
 1946 – Avanti a lui tremava tutta Roma
 1947 – The Story of Tosca (Tosca)
 1953 – Suuri Puccini
 1953 – Jumalten suosikkeja
 1956 – Serenade (Serenadi)
 1962 – Geishatyttö
 1972 – Der Tod der Maria Malibran
 1980 – Les Bons débarras (Tervemenoa)
 1980 – Hopscotch (Ruutuhypyt)
 1982 – Fitzcarraldo
 1983 – Le Cercle des Passions
 1984 – Kuoleman kentät
 1984 – Tosca's Kiss

 1985 – Hotelli Firenzessä
 1985 – Poikien pesula
 1985 – Escalier C
 1985 – Big Trouble (John Cassavetes)  
 1986 – Aution saaren unelma
 1987 – Aria
 1987 – Kuuhullut
 1987 – Vaarallinen suhde
 1987 – Noidat
 1986 – O Vestido Cor De Fogo
 1989 – Il Maestro
 1990 – Cadillac Man
 1990 – Maailmanlopun Turo
 1990 – Sydänystävät
 1990 – Kaikki voittavat
 1991 – Kiitos elämä
 1992 – Peterin ystävät
 1992 – Jennifer 8
 1993 – Kodin henki

 1993 – Hääjuhla
 1994 – Taivaalliset olennot
 1995 – Das Geschriebene Gesicht
 1996 – Tilaa rakkaudelle
 1996 – Love Etc.
 1997 – Sotilas Jane
 1997 – Speed 2 – vaara iskee vesillä
 1998 – Elämän sylissä
 1999 – Seitsemän seinähullua sankaria
 2000 – No One Sleeps
 2000 – Vaaran kahdet kasvot
 2000 – Nostradamus
 2000 – Mies joka itki
 2002 – Parempi kuin Beckham
 2002 – Peloista pahin
 2005 – Parallel Voices
 2006 – Triangle of Love
 2007 – Mr. Bean lomailee

 Puccini televisio- ja kokoillan elokuvissa 
 Suuri Puccini (1953), elokuva, ohjaus Carmine Gallone, nimiosassa Gabriele Ferzetti ja Elviran roolissa on Märta Torén. (Italia) 
 Puccini (1973), ohjaus Sandro Bolchi, nimiosassa Alberto Lionello, Elvirana Ilaria Occhini ja Doria Manfredina Nada Malanima. RAI mini TV sarja (Italia)
 Puccini 1984 TV elokuva, ohjaus Tony Palmer, Puccinina Robert Stephens (Iso-Britannia)
 Giacomo Puccini – Die dunkle Seite des Mondes (2008) Ohjaus Andreas Morell. Rooleissa: Puccini: Peter Hladik, Elvira Sabine Wegner, Maria Anna Coriasco Aylin Tezel, Sibyl Seligmann Jutta Fastian, Giulia Manfredi Maike von Bremen ja Rose Ader Aylin Esener. 3sat (Saksa) 
 Puccini e la fanciulla (2008), elokuva, ohjaus Paolo Benvenuti, Puccinia esittää Riccardo Moretti, Elviiraa Giovanna Daddi ja Doria Manfredia Tania Squillario. (Italia) 
 Puccini (2009), televisioelokuva, ohjaus Giorgio Capitani, nimiosassa on Alessio Boni Elviiraa Sophie Von Kessel, Doria Manfredia Pamela Saino ja Giulia Manfredia Federica Chezzi. RAI (Italia)

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 


 Villa Museo Puccini
 Centro Studi di Giacomo Puccini
 Puccinin musiikkia elokuvissa
 Simonetta Puccini säätiö 
  Giacomo Puccini. Muistelmia säveltäjämestarin elämästä, Helsingin Sanomat, 29.11.1935, nro 323, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

*
Luokka:Vuonna 1858 syntyneet
Luokka:Vuonna 1924 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit