Akateeminen Karjala-Seura

Akateeminen Karjala-Seura (AKS) oli vuosina 1922–1944 Suomessa toiminut ylioppilasjärjestö, jonka tarkoituksena oli heimoyhteyksien ja kansallishengen lujittaminen, maanpuolustustahdon tehostaminen ja Suur-Suomi-aate.

Alkuaikoinaan seura keskittyi rajantakaisen Itä-Karjalan pakolaisten hyväksi tehtävään työhön ja Karjalan heimon yhteenkuuluvuuden ajatuksen levittämiseen. Myöhemmin AKS kiinnitti erityistä huomiota maanpuolustustyöhön. Seuran kanta kielikysymyksessä oli lähinnä aitosuomalainen. Talvisotaan mennessä AKS oli saavuttanut johtoaseman kaikissa tärkeimmissä ylioppilasjärjestöissä ja osakunnissa. Lisäksi AKS:llä oli paljon vaikutusvaltaa Suomen sisäpolitiikassa jo pelkästään siksi, että sen jäsenkuntaan kuului monia merkittäviä politiikan toimijoita.Liisa Luoto: Me ja muut. https://trepo.tuni.fi/bitstream/handle/10024/82020/gradu04634.pdf?sequence=1 s. 2 Pro gradu. Tampereen yliopisto 2010 Seuran äänenkannattajana ilmestyi Suomen heimo.

Akateeminen Karjala-Seura ja sen sisarjärjestö Akateemisten Naisten Karjala-Seura lakkautettiin vuonna 1944 välirauhansopimuksen perusteella.

AKS:n entisiä jäseniä oli 1960-luvulla useissa korkeissa viroissa ja asemissa eduskunnassa, hallituksessa, luterilaisessa kirkossa, yritys- ja yliopistomaailmassa sekä puolustusvoimissa. Vuodesta 1958 lähtien AKS:n jäsenistö toimi nimellä Kerho 22.

 Toiminnan käynnistyminen 
 Perustaminen 

Tämä helmikuun 22. päivän ”kolmen miehen kokous” nimettiin myöhemmin AKS:n syntymäpäiväksi. Simojoki ja maisteri Elmo E. Kaila  korostivat sitä AKS:n perustamistilaisuutena. Kuitenkin Räikkönen kirjoitti 1923 ensimmäisessä AKS:n vuosikertomuksessa, että kolmikko tapasi jo 16. helmikuuta. Lauri Hyvämäki taas kertoi 1937 ilmestyneessä AKS:n tie -historiikissa, että Vähäkallio ja Räikkönen tapasivat ensin kahdestaan 16. helmikuuta ja sitten 22. helmikuuta Simeliuksen kanssaLauri Hyvämäki: AKS:n tie, s. 15. 1937.. Räikkösen perustamiskertomus huomioi professori Iivari Leiviskän ja Kailan kanssa käydyt keskustelut, toisin kuin Hyvämäen. Selvää on, että AKS:n perustaminen oli monimutkaisempi prosessi kuin kolmikon pitämän yhtäkkisen salaisen ja yksityisen kokouksen tulos, kuten Simojoki halusi kertoa. Miehet päättivät ensiksi ottaa yhteyttä Pohjois-Pohjalaisen osakunnan inspehtoriin, professori Iivari Leiviskään ja kysyä tältä neuvoja ja ohjeita. Samoin ylioppilaat päättivät ottaa yhteyttä kuuluisaan aktivistiin, maisteri Kailaan, jonka uskottiin varmasti antavan tukea. Simelius lupasi haalia toimintaan mukaan pohjalaisia ystäviään ja Räikkönen ja Vähäkallio vastaavasti karjalaisia ystäviään. Seuraavaksi neuvottelu käytiin pari päivää myöhemmin E. E. Kailan luona ja vielä samalla viikolla käytiin neuvotteluja Iivari Leiviskän kanssa. Lopulta 1. maaliskuuta pidettiin käytännössä perustava kokous, kun Karjalaiseen osakuntaan kokoontui kymmenkunta ylioppilasta, joiden joukossa olivat kolmikon lisäksi ainakin ylioppilaat Visa Juho Antero Engelberg, Soini Göös (myöh. Kuhakoski), Kaarlo Henrik Hallikorpi, Erkki Mattias Jussila, Karl Birger Lasse Nissinen, Aaro Antti Pakaslahti ja Eino Johannes Rossander (myöh. Rauste).AKS:n ensimmäinen vuosikertomus, allekirjoittanut ”Erkki Räikkönen”, 22.2. 1923, teoksessa Neljätuhatta veljestä, sataneljä elämäntarinaa, s. 51–52.

Muodollisten ylioppilasperustajien Erkki Räikkösen, Elias Simeliuksen (myöh. Simojoki) ja Reino Vähäkallion lisäksi seuran takana olivat Elmo Kaila ja useat jääkäriupseerit ja heimoaktivistit.

AKS:n ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Ostrobotnialla 5. maaliskuuta 1922 Karjalaisen osakunnan kuraattori, maisteri Kaarlo Hallikorpi, joka oli vuoden 1918 sotainvalidi ja 37-vuotias Kansallis-Osake-Pankin virkailija. Erkki Räikkönen toimi sihteerinä ja lääketieteen kandidaatti Urho Johannes Matinolli varapuheenjohtajana. AKS:n johtajuussuhteet eivät kuitenkaan asettuneet paikoilleen aivan helpolla. Seuran syntyvaiheeseen liittyneet erimielisyydet pidettiin AKS:n tyyliin poissa julkisuudesta. Elmo E. Kaila oli AKS:n vahva mies, mutta ei edes alkuvaiheessa 1922 kuulunut siihen. Ensimmäinen puheenjohtaja oli sovitteluratkaisu Kailan ja Räikkösen väliltä.

Symbolit ja vala
AKS:n mustan lipun ja siinä olevan tunnuksen suunnitteli piirtäjä Topi Vikstedt.Neljätuhatta veljestä, sataneljä elämäntarinaa, s. 54. Lipun nauhoihin oli kätketty luoti, kertoman mukaan sama, jolla Repolan nimismies Bobi Sivén oli surmannut itsensä vuonna 1921. Sivén nähtiin esimerkkinä siitä, kuinka Karjalan asia oli omaa henkeäkin tärkeämpi, ja hänestä tuli AKS:n marttyyri, jolle luotiin henkilökulttia. AKS:n marssina oli Reino Palmrothin sanoittama ja hänen veljensä Toivo Palmrothin säveltämä ”Me tahdomme”.

AKS:n valajäseneksi pääsi vannomalla uskollisuudenvalan, jonka vannoneet saivat rintaansa numeroidun jäsenmerkin. Valan tekstin laativat perimätiedon mukaan Kaila ja Simelius yhdessä, joskin Räikkönen otti siitä myöhemmin kunnian itselleen. Valatilaisuuksia järjestettiin vuodesta 1923 alkaen kahdesti vuodessa, Snellmannin päivänä toukokuussa ja itsenäisyyspäivänä joulukuussa. Keväällä 1924 otettiin käyttöön myös valakirja, josta lipun ohella tuli toinen seuran keskeinen riittiesine. Kirjaan merkittiin valajäsenten nimet, tosin varhaisimpien jäsenten nimiä ei saatu kaikkia. Eronneiden jäsenten oli palautettava jäsenmerkkinsä, ja myöhemmin otettiin tavaksi murskata ne rituaalisesti alasimella.Eskelinen 2004, s. 107–110.

AKS:n mustan lipun edessä vannottava vala kuului seuraavasti:Neljätuhatta veljestä, sataneljä elämäntarinaa, s. 42.

Ensimmäiset valajäsenet
AKS:n johtajuusongelmat heijastuivat valajäsenmerkkien jakoihin, esimerkiksi kiistaan siitä, kuka saisi ensimmäisen valajäsenmerkin. Ehdolla olivat Simelius ja Kaila, mutta lopulta ongelma ratkaistiin siten, että Simeliuksesta tuli AKS:n valajäsen numero 1 ja entisestä jääkäriliikkeen organisaattorista E. E. Kailasta valajäsen numero 27 Kuninkaallisen Preussin Jääkäripataljoona 27:n mukaisesti.

Virallisesti ensimmäiset kymmenen valajäsentä olivat numerojärjestyksessä: pohjoispohjalainen Elias Simelius, myöh. Simojoki (n:o 1), karjalainen Hannes Heikki Ilmari Salmenkallio (n:o 2), pohjoispohjalainen Poju Erik Wilhelm Strand (n:o 3), karjalainen Kaarlo Henrik Hallikorpi (n:o 4; mahdollisesti, ei varmuutta), Martti Ilmari Kantele (n:o 5), karjalainen Kaarlo Pekka Parviainen (n:o 6), pohjoispohjalainen Reino Oravala (n:o 7), karjalainen Armas Soini Antero Göös, myöh. Kuhakoski (n:o 8), pohjoispohjalainen Yrjö Johannes Wegelius, myöh. Vuorjoki (n:o 9) ja pohjoispohjalainen Urho Johannes Matinolli (n:o 10).

Valajäsenten kärki muodostui vanhemmista civiksistä, jotka olivat valmistuneet ylioppilaiksi jo vuosina 1914–1917. Kantele, Matinolli ja Oravala olivat kaikki lääketieteen kandidaatteja ja Salmenkallio lääketieteen ylioppilas. Muista AKS:n alkuvaiheen johtajista Reino Vähäkallio oli valajäsen n:o 15 ja Erkki Räikkönen n:o 63. Perustajajäsenistä Erkki Jussila oli valajäsen n:o 18.

 Toiminta 
pienoiskuva|Akateemisen Karjala-Seuran järjestämällä kansalaiskeräyksellä saadun Tuisku-tyyppisen "Pilven Veikko" -lentokoneen luovutustilaisuus Senaatintorilla 1936.
AKS keskittyi aluksi Itä-Karjalan pakolaisten hyväksi tehtävään työhön ja levitti ajatusta Karjalan heimon yhdistämisestä. Propagandan levittämiseen se sai valtion ja Itä-Karjalan avustamiskeskuksen taloudellista tukea. Kansallisten rajojen tavoitteleminen nähtiin tärkeäksi. Tähän liittyi kaikkien itämerensuomalaisten heimojen yhdistäminen Suomen lipun alle. Ensimmäisenä askeleena oli Itä-Karjalan liittäminen Suomeen. Venäjän muillekin suomalais-ugrilaisille kansoille vaadittiin itsenäisyyttä. AKS:llä oli maailmansotien välillä yhteyksiä Prometheus-liikkeeseen, joka ajoi Neuvostoliiton vähemmistökansojen itsenäistymistä.

AKS:n kanssa toimi limittäin Vihan Veljet -niminen venäläisvastainen salaseura. Alussa AKS:n mottona oli Työväestö on voitettava isänmaalle!, koska luokkataistelun katsottiin häiritsevän Suur-Suomen luomisen tavoitetta.thumb|Akateemisen Karjala-Seuran 15-vuotisjuhlat Vanhalla ylioppilastalolla 21. helmikuuta 1937.|alt=Tässä suhteessa äärimmäisen paha pettymys tuli, kun ortodoksinen ja nimenomaan Karjalassa hyvin suosittu Pyhäin Sergein ja Hermanin veljeskunta kieltäytyi jyrkästi hyväksymästä Suomen heimo -lehteä karjalaisten yhteiseksi äänenkannattajaksi sekä yleensäkin kaikesta yhteistyöstä AKS:n kanssa. Merkittävä syy tähän oli ”Vihan Veljien” olemassaolo: ortodoksit pyrkivät nimenomaan rakentamaan sopua kaikkien kieliryhmien välille. Venäjänkielisyys heidän keskuudessaan oli jo aloittanut hiipumisensa, mutta esimerkiksi Kannaksen Raivolasta löytyi silloin erikoinen ryhmä: ruotsinkielisiä ortodokseja, jotka olivat paikalle asettuneiden kauppias- ja liikemiessukujen jälkeläisiä.


Puoluepolitiikassa AKS:n sisällä vaikuttivat kokoomuslaiset ja maalaisliittolaiset. Myöhemmin voimistui demokratiaa arvosteleva suuntaus, joka johti Mäntsälän kapinan 1932 jälkeen usean sadan maalaisliittolaisen seuran jäsenen eroon, mukana muun muassa Urho Kekkonen. Keskustalaisen siiven poistumisen jälkeen seura ajautui oikeammalle, Lapuan liikkeen jatkajaksi perustetun IKL:n kumppaniksi. Seuran toiminta huolestutti neuvostohallitusta ja lisäsi jännitettä maiden välillä.

AKS järjesti varainkeruun lentokoneiden saamiseksi Suomen armeijalle vuonna 1934. Keräys tuotti noin miljoona markkaa ja varoilla tilattiin Valtion Lentokonetehtaalta yksi harjoitus- ja koulukoneeksi tarkoitettu Tuisku. Lentokone nimetiin Mannerheimin ehdotuksesta Pilven Veikoksi ja luovutettiin Ilmavoimille vuonna 1936.

 Lotinapellon liitto 
Lotinapellon liitto oli erityisesti AKS:n piirissä vaikuttanut epävirallinen sotaisa Suur-Suomi-ryhmittymä. Urho Kekkonen, Martti Haavio ja eräät muut AKS:n nuoret jäsenet olivat aikoinaan solmineet "Lotinapellon liiton", johon sisältyi lupaus hyökätä Syvärin yli Lotinapeltoon vaikka kaatuen "ryssän konekiväärituleen".Hannu Marttila: "Kulttuurikomppania Suomea suurentamassa", Hs.fi luettu 6.11.2008 Nimi liittoumalle otettiin Lotinapellon kaupungista, joka sijaitsee Syvärin kaakkoispuolella. Tarinan mukaan lotinapellonliittolaisia olisi jatkosodassa ensimmäisinä kaatunut konekiväärin tulitukseen Syvärin ylityksen jälkeen.

Lakkauttaminen ja toiminnan jatkaminen
Jatkosodan päättäneessä Moskovan välirauhansopimuksessa Suomi sitoutui lakkauttamaan fasistiset ja liittoutuneiden vastaista propagandaa levittäneet järjestöt sekä olemaan vastaisuudessa sallimatta sellaisten toimintaa. AKS ja sen sisarjärjestö ANKS lakkautettiin ensimmäisten joukossa 23. syyskuuta 1944, jo ennen kuin Neuvostoliitto ehti sitä edes erikseen vaatia. Näiden järjestöjen asennoituminen Neuvostoliittoon oli täysin kielteinen.Uola 1999, s. 36–39. AKS:n Snellmanninpäivänä 1934 perustaman Suur-Suomi-Säätiön toiminta päättyi itsestään seuran lakkauttamisen yhteydessä, ja sen varat lahjoitettiin kenraali Einar Vihman muistorahastoksi.Uola 1999, s. 254.

Lakkauttamisen yhteydessä suurin osa AKS:n arkistoa poltettiin erään jäsenen kotona, jäsenkortisto ja tärkeimmät riittiesineet puolestaan kätkettiin. Entinen puheenjohtaja Martti Kantele säilytti kuuluisaa mustaa lippua kodissaan, kunnes hänen perikuntansa lahjoitti sen 1970-luvulla Kansallismuseon haltuun. Jäsenkortisto siirrettiin sodan jälkeen salaa Helsingin yliopiston kirjaston kokoelmiin. Sotainvalidi Toivo Kuusi lahjoitti vuonna 1971 sinne myös valakirjan, jonka oli kätkenyt Kanteleen pyynnöstä.Neljätuhatta veljestä, sataneljä elämäntarinaa, s. 49–50.

Seuran jäsenten sosiaalisena verkostona ja muistojen vaalijana toimi sotien jälkeen epävirallinen Kerho 22. Sen muotoutuminen alkoi Vilho Helasen hautajaisista vuonna 1952.Eskelinen 2004, s. 363. Kerho rekisteröitiin virallisesti vuonna 1958, mutta se tuli näyttävästi julkisuuteen vasta 1990-luvulla.Uola 1999, s. 259. Kerhon nimi on nykyään Akateemisen Karjala-Seuran perinneyhdistys ry. Perinneyhdistys on aiemmin avustanut rajantakaisia heimoveteraaneja Aunuksessa ja Inkerissä korjaamalla asuntoja, toimittamalla lääkkeitä ja vaatteita ja tukemalla näiden terveydenhoitoa. Nykyään perinneyhdistyksen toimintaan kuuluu kuukausittaisen esitelmän järjestäminen. Lisäksi eräät entiset AKS:n johtajat perustivat vuonna 1956 Suomen Suvun Säätiön edistämään sukukansojen kulttuurin historian tutkimusta ja opetusta.Uola 1999, s. 253.

Myös vuonna 1950 perustettua kommunisminvastaista opiskelijajärjestöä Vapauden Akateemista Liittoa (VAL) pidettiin AKS:n eräänlaisena seuraajana. Sen taustalla vaikutti entisiä AKS:läisiä, jotka kuitenkin jätettiin vielä perustamisvaiheessa liiton ulkopuolelle sen maineen suojelemiseksi. VAL ei kannattanut heimoaatetta, ja sen aatemaailmassa on nähty sekä yhtäläisyyksiä että eroja AKS:ään.Laura Kolbe: Sivistyneistön rooli: Helsingin yliopiston ylioppilaskunta 1944–1959, s. 341–342, 433–436, 684. Otava, Helsinki 1993.

Puheenjohtajat

 Kaarlo Henrik Hallikorpi, maisteri, 5.3.1922–22.2.1923
 Elmo E. Kaila, maisteri, 22.2.1923–18.9.1927
 Vilho Helanen, maisteri, 18.9.1927–22.2.1928
 Elmo E. Kaila, maisteri, 22.2.1928–17.9.1930
 sij. Martti I. Kantele, lääkt.lis, 25.3.1928–11.5.1928
 sij. Martti Virta, maisteri, 24.5.1929–22.2.1930   
 Martti I . Kantele, lääkt.lis, 17.9.1930–18.10.1931
 Aarne Valle, lääket. kand., 18.10.1931–22.2.1932
 Yrjö Vuorjoki, maisteri, 22.2.1932–22.2.1934 
 Vilho Helanen, maisteri, 22.2.1934–22.2.1935
 Rauno G. Kallia, lakit. kand., 22.2.1935–22.2.1936
 Vilho Helanen, maisteri, 22.2.1936–23.9.1944

Lähde:Eskelinen 2004, s. 369.

 Katso myös 
 Karjala
 Karjalan Kansalaisliitto
 Maan Turva

 Lähteet 


 Viitteet 

Kirjallisuutta

Hytönen, Mattiesko: AKS:n tiellä. Kirjayhtymä, 1982. 

 Aiheesta muualla 
 Jussi Jalonen: AKS:n kolme elämää Kirja-arvostelu teoksesta:  Uola, Mikko (toim.): AKS:n tie. Akateeminen Karjala-Seura isänmaan ja heimoaatteen asialla.  Minerva Kustannus Oy ; Akateemisen Karjala-Seuran Perinneyhdistys ry, 2011. (Agricolan kirja-arvostelut, 1.1.2012)
Ylen Elävä arkisto: Elias Simojoki – heimosoturi, joka ratsasti pyhällä vihalla.

 Akateemisen Karjala-Seuran perinneyhdistys ry.

Luokka:Entiset suomalaiset poliittiset opiskelijajärjestöt
Luokka:Suomalaiset nationalistiset järjestöt
Luokka:Suomalais-ugrilaiset sukukansajärjestöt
Luokka:Suomen politiikka 1920-luvulla
Luokka:Suomen politiikka 1930-luvulla
Luokka:Suomen politiikka 1940-luvulla
Luokka:Moskovan välirauhansopimuksen perusteella lakkautetut järjestöt