B-elokuva

B-elokuva on elokuva, jolle on tyypillistä pieni budjetti, tiukka kuvausaikataulu, kaavamainen käsikirjoitus, suhteellisen lyhyt kesto ja minimaalinen lavastussuunnittelu.

Historia
B-elokuvia tehtiin alun perin Hollywoodin kultakaudella 1930- ja 1940-luvulla näytettäväksi kahden elokuvan näytöksissä isommalla rahalla tehdyn A-elokuvan jälkeen. Päivänäytöksissä keskellä viikkoa saatettiin näyttää kaksi B-elokuvaa.

B-elokuvia alettiin tehdä, jotta elokuvanäytöksiin saataisiin enemmän väkeä suuren laman aikaan, kun elokuvayleisöt alkoivat pienentyä. Useimmilla elokuvayhtiöillä, kuten MGM:llä ja RKO:lla, oli omat B-elokuvien tuottamiseen tarkoitetut yksikkönsä. Kaksoisnäytöksiä oli vuoteen 1935 mennessä jo 85 prosentissa yhdysvaltalaisista elokuvateattereista. A- ja B-elokuvan lisäksi näytökseen kuului piirrosfilmi, uutisfilmi ja tulevien elokuvien mainoksia. B-filmit tuottivat elokuvayhtiöille pientä mutta tasaista tuottoa.

B-elokuvat eivät halpuudestaan huolimatta olleet aina huonoja. Nykyisin niistä arvostetaan esimerkiksi Val Lewtonin RKO:lle ohjaamia kauhuelokuvia kuten Kissaihmiset (1942) ja Yö voodoo-saarella (1943) sekä film noir -klassikoita kuten Robert Siodmakin Criss Cross (1949).

Kun elokuvanteon kustannukset nousivat 1940-luvulla, suuret yhtiöt alkoivat luopua B-elokuvayksiköistään, ja pienet yhtiöt kuten Republic ja Monogram täyttivät niiden paikan.

B-elokuvien tuotanto väheni entisestään vuoden 1948 jälkeen, kun Yhdysvaltain korkein oikeus kielsi rajoittavat varauskäytännöt ja pakotti suuret yhtiöt myymään elokuvateatterinsa. Tämä uudelleenjärjestely, kilpailu television kanssa sekä yleisön muuttunut maku lopettivat elokuvien kaksoisnäytökset. Pienen budjetin elokuvien tuotanto kuitenkin jatkui, ja 1950-luvulla uudet elokuvayhtiöt tekivät eksploitaatioelokuvia pienille kohderyhmille ja edullisille esittäjille. Näitäkin elokuvia kutsuttiin B-elokuviksi, vaikka niitä ei aina enää esitettykään A-elokuvien kanssa. Tässä vaiheessa B-elokuvat alettiin yhdistää kehnoon laatuun ja ala-arvoiseen tuotantoon.

Nykyään B-elokuva-käsitettä käytetään niin pienen budjetin elokuvien (ei kuitenkaan taide-elokuvien) kuin huonojen elokuvienkin yhteydessä. Tyypillisiä B-elokuvia ovat esimerkiksi kaapelitelevisiokanaville valmistetut toimintaelokuvat. Nimitystä B-elokuva on käytetty myös elokuvista, joita ei esitetä teattereissa, vaan jotka menevät suoraan videolevitykseen tai niitä esitetään heti valmistuttuaan televisiossa.

 B-elokuvien ohjaajia 

 Charles Band
 William Beaudine
 Uwe Boll
 J. R. Bookwalter
 Edward Cahn
 David Decoteau
 John Gale

 Lloyd Kaufman
 Michael Legge
 Donald G. Jackson
 Paul Morrissey
 Nicholas Musuraca
 Jean-Marie Pallardy
 Fred Olen Ray

 Timo Rose
 Andreas Schnaas
 Vincent Sherman
 Andy Sidaris
 Phil Tucker
 Ed Wood
 Timo Vuorensola

 Valikoituja b-elokuvien näyttelijöitä 

 Armand Assante
 Daniel Baldwin
 Jill Banner
 Valerie Bertinelli
 Karen Black
 Raine Brown
 Gary Busey
 Bruce Campbell
 Lynda Carter
 Damian Chapa
 Jeffrey Combs
 Sybil Danning
 Bo Derek

 Joe Estevez
 C. Thomas Howell
 Tor Johnson
 David Keith
 Sylvia Kristel
 Christopher Lambert
 Lorenzo Lamas
 Traci Lords
 Dolph Lundgren
 Sasha Mitchell
 Brigitte Nielsen
 Chuck Norris

 Lou Diamond Phillips
 Linnea Quigley
 Ronald Reagan
 Eric Roberts
 Debbie Rochon
 Steven Seagal
 Julie Strain
 Tony Todd
 Shannon Tweed
 Vampira
 Jean-Claude Van Damme
 Casper Van Dien

 Pia Zadora
 Joe Zaso

Valikoituja suomalaisia B-elokuvia
  Kuutamosonaatti (1988)
  Star Wreck: In the Pirkinning (2005)
  Bunny the Killer Thing (2015)

Lähteet

 Aiheesta muualla 

 Kirjallisuutta 


Luokka:Elokuvalajityypit