Sahti

Sahti on perinteinen suomalainen suodattamaton olut, jonka teossa käytetään etupäässä ohra- ja lisänä vähäisessä määrin ruismaltaita sekä joskus vehnää ja kauraa. Sahti käytetään tuorehiivalla ja maustetaan usein katajalla tai katajanmarjoilla, toisinaan myös humalalla. On arvioitu, että sahtia on valmistettu yli 2 000 vuotta. 

Sahti on keskimäärin punaruskeaa, makeaa, vahvaa, sameaa, vaahdotonta ja poreilematonta, mutta eri valmistajien juomien ominaisuuksien välillä on suurta vaihtelua. Sahdin alkoholipitoisuus on keskimäärin noin kahdeksan tilavuusprosenttia. Sahti on tuoretuote, joka nautitaan yleensä melko pian valmistuksen jälkeen.

Sahdin valmistuksen perinne on säilynyt laajimmin Kanta-Hämeessä, Päijät-Hämeessä ja Pohjois-Satakunnassa. Ennen sahtia on pantu eri tavoin ympäri Suomea. Joillain alueilla sahtia on tehty myös pelkästä vehnästä, mutta koska vehnässä on ohraa vähemmän entsyymejä, sen mallastus on tehottomampaa ja lopputulos voi olla ohraista sahtia makeampaa. Yleensä raaka-aineissa on ainakin hieman ohraa mukana. Sahtia on aikanaan tehty myös mallastamattomasta viljasta.

Sahti on rekisteröity Euroopan unionin aidoksi perinteiseksi tuotteeksi vuonna 2002.

 Nimi 
Sahti-sanan alkuperää ei ole varmuudella selvitetty. Nykyisen käsityksen mukaan sana on lainattu nykyruotsin sanasta saft, joka tarkoittaa marja- tai hedelmämehua, mahlaa tai nestettä. Ruotsiin sana tuli saksan kielestä, jossa se viittasi jo muinoin mehuihin. Yhden teorian mukaan sahti-nimitys tuli siitä, kun juomaan lisättiin aikoinaan vadelmia ja muita marjoja. Toisen teorian mukaan kotona valmistettua olutta alettiin keskiajalla kutsua saftiksi eli mehuksi maksujen kiertämiseksi sen jälkeen, kun oluesta oli tullut verotettavaa kauppatavaraa.Laitinen et al. 2015, s. 20–22.

Sahti on ollut yleinen viljajuoman nimitys koko Suomessa ruotsinkielisiä alueita lukuun ottamatta. Sanalla on viitattu eri aikoina ja eri puolilla maata hyvin erilaisiin juomiin arkisesta kotikaljasta parhaaseen ja vahvimpaan juhlaolueen. Ensimmäisen kerran sana esiintyy kirjallisesti Henrik Florinuksen sanakirjassa vuonna 1678. Kirjallisissa lähteissä sahti rinnastettiin aina 1900-luvun puoliväliin asti kaljaan. Muissa kielissä sahti-sanalla ei viitata alkoholipitoisiin mallasjuomiin.

Nimisuoja

Sahti sai vuonna 2002 Euroopan unionin aito perinteinen tuote (APT) -nimisuojan, joka määrittelee sahdin valmistustavan. Siinä valmistus on kiteytetty: ”Sahti valmistetaan perinteen mukaisista raaka-aineista, joihin kuuluvat ohramaltaan lisäksi muu viljamallas ja vilja (ruis, ohra, vehnä ja kaura) sekä usein humala. Alkoholikäymiseen käytetään leivinhiivaa tai kerättyä hiivaa.” Tämän lisäksi rekisteröintihakemuksessa on joitakin tarkennuksia, kuten alkoholipitoisuus 6–12 tilavuusprosenttia. Nimisuojan vaatimusten vastaisia juomia ei Euroopan unionin alueella saa myydä sahtina.Laitinen et al. 2015, s. 76. 

Nimisuojan tiukkaa määritelmää on kuitenkin joissain sahtipiireissä pidetty liioitellun tiukkana, sillä aikanaan sahdissa on paikoin käytetty mausteena, sekä myös energiapitoisuuden lisääjänä, erilaisia suomalaisia yrttejä ja marjoja. Lisäksi käytetty vilja voi olla myös mallastamatonta. Joillain alueilla perinteisen sahdin valmistuksessa käytetään myös edelleen pienessä määrin jauhoja, erityisesti ruista, sekä männyn kuoresta saatavaa pettua. 

Historia 

Esihistoria
Suomen ensimmäiset suorat alkoholiin liittyvät arkeologiset löydöt on ajoitettu vuosille 0–400 jaa. Ohraa on kuitenkin viljelty noin 4200 eaa. lähtien. Ensimmäisten riihien oletetaan tulleen Suomeen noin 2 000 vuotta sitten. Riihet ovat mahdollistaneet maltaiden valmistuksen. Suomesta on löydetty vuosina 600–800 valmistettuja puisia astioita, joita on voitu käyttää sahdin valmistamiseen. Keskiajalta on useita kirjallisia mainintoja oluesta. Ensimmäiset merkinnät ovat vuodelta 1366. 1500-luvulla Suomesta vietiin runsaasti olutta ainakin Ruotsiin. Carl Niclas Helleniuksen vuoden 1780 väitöskirja on vanhin tunnettu kirjallinen lähde sahdinvalmistukseen. Paloviinan valmistus yleistyi 1600-luvulla, mutta sahti jäi kuitenkin paloviinan rinnalle erityisesti juhlajuomaksi. Laitinen et al. 2015, s. 26–33

Kieltolaki ja raittiusliike
Vuonna 1866 voimaan tuli laki, joka kielsi viinan kotipolton. Laki ei koskenut sahdin eikä oluen valmistamista, mutta kunnilla oli oikeus rajoittaa kaupallista myyntiä. Vuoden 1883 mallasjuomien myymistä koskevassa asetuksessa erotettiin sahti ja olut. Tämän mukaan sahtia sai edelleen valmistaa omiin tarpeisiin. Myöhemmin 1800-luvulla raittiusliike rupesi varoittamaan myös sahdin vaaroista, vaikkakin pääasiassa liike vastusti viinan käyttöä.

Kieltolaki hyväksyttiin vuonna 1907, mutta se otettiin käyttöön vasta vuonna 1919. Siinä kiellettiin muun muassa alkoholituotteiden valmistaminen, myynti ja varastointi yksittäisiltä henkilöiltä. Sahti säilyi kuitenkin kieltolain aikana maaseudun juhlajuomana. Kieltolaki päättyi vuonna 1932, jonka jälkeen otettiin käyttöön väkijuomalaki. Tässä laissa ei juuri rajoitettu sahdin tai muiden mallasjuomien valmistamista.Laitinen et al. 2015, s. 34–39

Nykyaika
pienoiskuva|Janakkalalaista sahtia
Keskioluen myynti vapautui vuonna 1969 maitokauppoihin. Tämä vaikutti myös sahdin valmistamiseen siten, että erityisesti jälkikaljan valmistus väheni huomattavasti, kun vastaavanlaista tuotetta sai helposti elintarvikekaupoista. Tämä korosti sahdin asemaa juhlajuomana.

Sahdin kaupallistaminen alkoi 1980-luvulla. Vuonna 1983 Hämeenkyrö-projekti pyysi Alkolta selvitystä sahdin myyntiin, pullotukseen ja anniskeluun. Joutsan Sahti Oy aloitti sahdin myynnin vuonna 1987. Samana vuonna Lammin Sahti (silloin PK-Trading Oy) sai luvan sahdin myynnille. Alko kielsi kuitenkin vierteen myynnin. Vuotta myöhemmin Alko otti sahdin tilausmyyntiinsä. 1990-luvulla verouudistukset heikensivät sahdin myyntiä, mutta sahtivierteen myynti oli suurta erityisesti lamavuosina. Vuonna 2002 sahti sai APT-nimisuojan.Laitinen et al. 2015, s. 39–41

Sahtia tarjotaan yleisimmin häissä, syntymäpäivillä, juhannuksena sekä hautajaisissa. Lammin Sahti -panimo myy sahtia eniten juhannusviikolla. Sahti kuuluu Hämeessä myös joulupöytään. Sahti sopii hyvin vahvojen ruokien, kuten riistan seuraksi.

 Raaka-aineet 
Sahdin raaka-aineet ovat vesi, mallastettu ja/tai mallastamaton vilja, kataja, humala ja hiiva.Laitinen et al. 2015, s. 104. Muiden raaka-aineiden käytöstä on vähemmän mainintoja.Laitinen et al. 2015, s. 119.

Sahdin viljana käytetään enimmäkseen ohraa, jonka seassa voi olla vähäisemmässä määrin ruista. Ohra ja ruis ovat sahdin perinteisiä viljoja, sillä ne olivat Suomen tärkeimmät viljakasvit ennen 1900-lukua. Ohran osuus juomassa on nykyisin tyypillisesti 90–95 prosenttia ja rukiin 5–10 prosenttia, mutta entisaikoina rukiin määrä oli suurempi. Monin paikoin Länsi-Suomea sahdissa saattaa edelleenkin ruista olla neljäsosasta kolmasosaan. Ohraa käytetään lähes yksinomaan maltaana, mutta ruista usein mallastamattomana tai jopa jauhoina.Laitinen et al. 2015, s. 104–106.

Ohramaltaasta valmistettu sahti on makeaa ja lempeän makuista. Rukiin maku on ohraa voimakkaampi, kuivempi ja viljaisempi, ja jo pienikin rukiin määrä erottuu juoman maussa ja voi tehdä sen suutuntumasta öljymäisen paksun. Ruis myös antaa sahdille ohraa hieman tummemman värin. Toisinaan sahtiin käytetään myös vehnää tai kauraa. Vehnä tekee sahdista täyteläistä ja sameaa ja kaura suutuntumasta paksun ja öljyisen liukkaan.

Hiivana käytetään nykyisin ruokakaupasta saatavaa leivinhiivaa, Suomen Hiivan valmistamaa 50 gramman paloina myytävää tuorehiivaa. Entisaikoihin sahdinpanijat keräsivät onnistuneesta sahdista hiivan talteen myöhempää käyttöä varten. Paikoitellen sahdin, leivän ja kaljan teossa hyödynnettiin samaa juurta, vaikka leipäjuuressa saattoikin olla hiivojen lisäksi maitohappobakteereita, jotka pilasivat sahdin. Maatalojen omat sahtihiivajuuret koostuivat luultavasti useasta hiivakannasta, ja niiden eroista johtuen eri talojen sahdit olivat hyvinkin eri makuisia. Kaupallinen leivinhiiva tuli Suomen markkinoille 1800-luvun loppupuoliskolla. Se syrjäytti maatalojen omat sahtihiivakannat 1960-lukuun mennessä, eikä Suomessa tiettävästi enää ole omia hiivajuuria käyttäviä sahdintekijöitä. Myös ulkomaista kuivahiivaa käytetään toisinaan, eikä se ole Euroopan unionin nimisuojan vastaista. Sen sijaan panimohiivalla käytetty sahti ei nimisuojan mukaan ole sahtia.Laitinen et al. 2015, s. 110–114.

Sahdin mausteena käytetään monesti katajan oksia, katajanmarjoja tai katajan oksilla keittettäessä maustettua katajavettä. Katajavedellä eli katajavarilla on entisaikaan huuhdeltu sahdin valmistuksessa tarvitut puuastiat.Laitinen et al. 2015, s. 117–118. Humalaa käytetään sahdin säilöntäaineena ja vähäisessä määrin maustamiseksi, sillä sen maku on sahtiin melko katkera. Nykyisin on arvioitu, että alle puolet sahdintekijöistä käyttää humalaa.Laitinen et al. 2015, s. 115–116.

Valmistus
pienoiskuva|Aili Pekkarinen nostaa Porin Mainiosta kuupalla mäskiä ämpäriin. Sahtikuurnasta valuu vierrettä lattialla olevaan ämpäriin.
Sahdin valmistusvälineiden on oltava hyvin puhtaita, jotta sahtiin ei pääse hapattavia maito- ja etikkahappobakteereita. Valmistusastioiden perinteinen ja yhä käytössä oleva puhdistusmenetelmä on peseminen kuumalla katajavedellä, sillä kataja tuhoaa bakteereita ja hillitsee niiden toimintaa.Laitinen et al. 2015, s. 126–127.

Mallastettu vilja mäskätään eli liotetaan kuumassa vedessä 60–80 asteen lämpötilassa. Mäskäyksen aikana viljan tärkkelys pilkkoutuu sokereiksi. Perinteisessä menetelmässä mäskiin lisätään vähitellen aina kuumempaa vettä, mutta veden voi lisätä myös yhdellä kerralla ja nostaa sitten lämpöä astiaa kuumentamalla. Yksi tapa on myös lämmittää mäskiä sinne heitettävillä kuumennetuilla kivillä. Perinteinen mäskäysastia on puinen tiinu, mutta nykyisin useimmat sahdintekijät käyttävät teräksisiä astioita ja mäskäävät kattiloissa ja muuripadoissa. Mäskäys kestää perinteisesti viidestä kahdeksaan tuntia, mutta monissa nykyaikaisissa panimoissa siihen käytetään vain noin tunti. Vertailututkimuksessa mäskäyksen kestolla ei havaittu olleen merkittävää vaikutusta valmiin sahdin makuun tai väriin, paitsi että pikaisesti mäskätyssä sahdissa alkoholi maistui hieman terävämmin.Laitinen et al. 2015, s. 127–130.

Kun mäski on juoksevaa, se jätetään hautumaan. Jotkut valmistajat kiehauttavat mäskin puolesta tunnista tunnin ajaksi pataa kuumentamalla. Haudutuksen jälkeen mäski kauhotaan kaukalomaiseen kuurnaan, joka perinteisesti on kaiverrettu yhdestä puunrungosta mutta tehdään nykyisin yleensä teräksestä. Kotioloissa kuurnana voi käyttää vaikka mehumaijan ritiläosaa. Kuurnan pohjalla on perinteisesti ollut olkia tai katajan oksia. Nykyisen teräksisen kuurnan pohja on yleensä rei'itetty tai siinä on teräsverkko, jonka päälle voi yhä lisätä katajanoksia. Niiden läpi mäski siivilöityy vierteeksi ja valuu kuurnasta keruuastiaan. Vierrettä siivilöidään kierrättämällä sitä uudelleen kuurnan läpi, kunnes se on sopivan kirkasta.Laitinen et al. 2015, s. 130–135.

Valmiiksi siivilöity vierre pyritään jäähdytettämään nopeasti, ettei siihen pääse bakteereja tai villihiivoja, ja jäähtyneeseen vierteeseen lisätään hiiva. Vierrettä käytetään yhden tai kahden vuorokauden ajan yleensä 20–25 asteessa. Pidemmällä käymisellä suurempi osa sokereista muuttuu alkoholiksi jolloin sahdista tulee helposti turhan kuivaa. Hieman ennen käymisen päättymistä sahti siirretään jälkikäymään viileään ainakin viikoksi, ja koska hiiva on sahdissa yhä elävää, jälkikäynti jatkuu tarjoiluhetkeen saakka. Jälkikäymisastia on yleensä käymisastiaa tiiviimpi ja sisältää vähemmän ilmaa. Kylmäkypsytyksen aikana sahti käy vielä hiukan, alkoholin terävyys taittuu ja valtaosa hiivasta saostuu säilytysastian pohjalle, mikä pehmentää ja puhdistaa juoman makua.Laitinen et al. 2015, s. 136–138.

 Ominaisuudet 
Keskimääräinen sahti on punaruskeaa, makeaa, vahvaa, sameaa, vaahdotonta ja poreilematonta. Sahdin ominaisuudet kuitenkin vaihtelevat suuresti valmistajasta ja raaka-aineista riippuen. Väri voi vaihdella ns. oluen- tai oranssinkeltaisesta kolanruskeaan, ja jotkin sahdit voivat olla makean sijaan kuivia tai kirpeitä. Sahdin alkoholipitoisuus on keskimäärin noin 8 tilavuusprosenttia, mutta esimerkiksi vuoden 2014 sahdinvalmistuksen Suomen-mestaruuskilpailujen 12 tutkitussa sahdissa alkoholipitoisuus vaihteli 3,7 ja 10,5 prosentin välillä.Laitinen et al. 2015, s. 72–74.

Sahti tuntuu usein suussa paksulta, täyteläiseltä ja ruokaisalta, joskus jopa pirtelömäisen sakealta. Vaaleammat maltaat tuovat sahtiin viljan, leivän, toffeen, hunajan ja karamellin makua. Tumma kaljamallas tuo ruisleivän, mämmin ja suklaan vivahteita. Mallastamaton vilja tuo esiin jyvän raaempia, ruohoisempia sävyjä.

Tuorehiiva tuo sahtiin banaanin ja muiden hedelmien tuoksua ja makua sekä esimerkiksi neilikkaisuutta. Kataja erottuu sahdissa pienissä määrin käytettynä usein kevyenä yrttisyytenä ja havuisuutena mutta suurempina pitoisuuksina kirpeytenä ja puumaisuutena. Voimakasta humalan makua sahdissa on harvoin. 

Sahti on tuoretuote ja tehdään usein nautittavaksi pian valmistumisen jälkeen. Sahdin säilyvyys hyvissä olosuhteissa 0–8 asteen välissä on parhaimmillaan useita kuukausia. Pakastetun sahdin maku voi säilyä hyvänä seitsemänkin kuukautta. Vielä 12 asteessakin juoma säilyy yleensä viikon tai pari. Sahtiin tulee vanhetessaan tai väärin säilytettynä hapanta makua.Laitinen et al. 2015, s. 79.

 Suomen sahtiseudut 
Vanhat elävän perinteen sahtiseudut rajautuvat nykyisin kuuden maakunnan alueelle. Kanta-Häme, Päijät-Häme ja Pohjois-Satakunta kuuluvat kokonaisuudessaan sahtialueeseen. Keski-Suomen pitäjistä aktiivisia sahtipitäjiä ovat Joutsa, Korpilahti, Luhanka ja Leivonmäki, joka on nykyään osa Joutsan kuntaa. Myös noin puolessa Pirkanmaan kunnista sahtia pannaan yhä perinteisellä tavalla. Etelä-Pohjanmaalla sahtiperinne on säilynyt lähinnä Isojoella. Sahtiperinnettä on elvytetty lisäksi esimerkiksi pääkaupunkiseudulla, länsirannikolla ja Jyvässeudulla.Laitinen et al. 2015, s. 8.

Kotisahdin Suomen-mestaruuskisojen voittajia on tullut toisinaan myös sahtialueen ulkopuolelta, kuten Porista, Kaskisista, Kirkkonummelta ja Savonlinnasta.Laitinen et al. 2015, s. 167.

 Suomalaisia sahdin valmistajia 
pienoiskuva|oikea|Lammin Sahdin sahtia
Sahdin kaupallinen valmistus ja myynti sallittiin Suomessa vuonna 1987. Samana vuonna aloitti kaksi sahtiin erikoistunutta pienpanimoa, Joutsan Sahti ja Lammin Sahti.Laitinen et al. 2015, s. 142.

Suomalaisia nykyisiä ja entisiä kaupallisia sahdin panijoita (säännöllisesti sahtia yhä valmistavat tummennettu):

 Beer Hunter’s (Pori): Muffloni Sahti - sahtia saatavilla satunnaisesti
 Finlandia Sahti (Sastamala) - lopettanut 2024
 Hollolan Hirvi (Hollola)
 Honkajoen Sahtivierre (Honkajoki): Sahtivierteen valmistus
 Joutsan Sahti Oy: - lopettanut 2010 - ks. Varastopanimo
 Kanavan Panimo (Vääksy) - valmistaa sahtia satunnaisesti
 Lammin Sahti (Lammi)
 Lapin Voima - ks. Olu Bryki Raum (Lapin Voima)
 Luopioisten sahtiseura (Rautajärvi)
 Maistila (Oulu)
 Maku Brewing (Tuusula): Työmiehen Wehnänen Sahti
 Mallassepät Oy (Naantali)
 Malmgårdin Panimo Oy (Loviisa): Huvila Sahti
 Moose on the Loose (Pori) - lopettanut 2021
 Olarin Panimo - sahtia saatavilla satunnaisesti
 Olu Bryki Raum (Lapin Voima Oy) (Rauma): useita tuotteita
 Panimo Himo (Pirkkala): Alku sahti, Uusi Alku sahti  
 Pihamaan Panimo (Heinola): Pihamaan Sahti ja Rehti Sahti
 Pramia (ent. Sahti Mafia) (Ilvesjoki): Pramia Sahti 
 Pyynikin käsityöläispanimo (Tampere) - lopettanut - ks. Pyynikin Brewing Company 
 Pyynikin Brewing Company (Tampere/Viro) - ilmeisesti lopettanut toimintansa myös Virossa 2025
 Sahtikrouvi (Hartola) (Krouvin sahti, myös: Hartolan Sahti, Punakallion Sahti)
 Stadin Panimo Oy: Stadin Kundi ja Stadin Friidu
 Talerock Brewing Oy (Järvenpää) - panimo lopettanut toimintansa 2025
 Tiinan Sahti (Sysmä): Vierteen tuotemyynti
 Varastopanimo (Joutsa)
 Vehniän Runtusahti (Vehniä)
 YMIS Panimo (Jyväskylä): Peltopekko Sahti - valmistetaan joulun alla
 Yolly Giant (Tampere): Sahti- ja olutvierteet - toiminta vaikuttaa loppuneen

Panimot myyvät sahtiaan yleensä omassa ravintolassaan sekä erilaisissa olut- ja sahtitapahtumissa. Jakelun ongelma on kuljetuksen vaatima kylmäketju ja toisaalta pienet myyntimäärät, jolloin jakelu yksittäisiin myyntipisteisiin tulee kalliiksi. Finlandia Sahdin tuote myytiin poikkeuksellisesti etupäässä Alkon kautta. 

Sahdista neljä viidesosaa myydään kesäisin.Laitinen et al. 2015, s. 143.

 Järjestötoimintaa ja tapahtumia 
Suomen sahtipaikkakunnilla toimii useita sahtiseuroja, jotka vaalivat sahdintekotaitoa ja sahtikulttuuria. Suomen Sahtiseura toimii paikallisten sahtiseurojen kattojärjestönä ja sahtiharrastajien etujärjestönä.Laitinen et al. 2015, s. 174–175.

Suomen Sahtiseura jakaa Sahtihaarikka-palkintoa sahtikulttuurin eteen tehdystä työstä.Laitinen et al. 2015, s. 175. Se myös järjestää vuosittain sahdinvalmistuksen Suomen-mestaruuskilpailut eli sahdin SM-kisat. Sahtiperinteen keskeisenä ylläpitäjänä ja näyteikkunana toimiva kilpailu on avoin perinteisillä tavoilla valmistetuille kotisahdeille. Kustakin kunnasta (vanhojen rajojen mukaan) saa kilpailuun osallistua vain yksi edustaja, joka on usein paikallisen sahtiseuran tai sahtiyhteisön järjestämän alkukarsinnan voittaja. Kilpailua on järjestetty vuodesta 1992 alkaen.Laitinen et al. 2015, s. 164.

Muutama perinteinen sahtipaikkakunta järjestää kesäisin sahtimarkkinoita. Niistä suurin on Padasjoen Sahtimarkkinat, joilla myydään sahtia ja sahtivierrettä sekä kilpaillaan edustusoikeudesta Suomen-mestaruuskilpailuihin. Myös esimerkiksi Sysmässä (vuosittaiset Uotinpäivät), Hartolassa, Joutsassa (Joutsan Joutopäivät) ja Hämeenkyrössä on järjestetty perinteisiä sahtitapahtumia. Helsinkiläinen St. Urho’s Pub järjesti vuoteen 2019 saakka toukokuisin Suomalaiset sahtipäivät -tapahtuman, jossa tarjoiltiin kaikkia Suomessa saatavilla olevia kaupallisia sahteja. Olu Bryki Raum (Lapin Voima) toimittaa sahtia mm. Turun ja Hämeenlinnan keskiaikamarkkinoille sekä joihinkin Alkoihin ja ravintoloihin ympäri Suomen.Laitinen et al. 2015, s. 172. Lammin Sahti järjestää vuosittain muutamalla paikkakunnalla Suuret Oluet, Pienet Panimot (SOPP) tapahtuman, jossa on saatavilla myös sahtia.

 Sahti muualla maailmassa 
Maailman tunnetuin olutasiantuntija Michael Jackson on kirjoissaan kohentanut suomalaisen sahdin tuntemusta maailmalla. Jackson vieraili Suomessa monia kertoja olutfestivaaleilla. Paikallisten erikoisuuksien ystävänä hän levitti tietoutta kansainvälisesti vähän tunnetusta sahdista. Hänen mielestään sahti oli ”oluenteon historian puuttuva rengas Mesopotamian ja nykypäivän välillä”, kuin ”lasillinen antropologiaa.” Jacksonin innoittamana kymmenet pohjoisamerikkalaiset pienpanimot ovat kokeilleet valmistaa sahdinkaltaisia oluita, joita on usein maustettu uusilla tavoilla.Laitinen et al. 2015, s. 155.

Sahdin kaltaisia muinaisoluita valmistetaan myös Suomen lähialueilla. Ruotsin Gotlannissa valmistetun muinaisoluen nimi on gotlandsdricka, Viron Saarenmaalla ja Hiidenmaalla valmistetun juoman nimi on koduõlu ('kodinolut') tai taluõlu, ja Norjassa valmistettu muinaisolut on nimeltään maltøl.Laitinen et al. 2015, s. 86–87. Myös Latvian ja Liettuan maalaisoluiden valmistusmenetelmissä voi olla vanhakantaisia, muinaisoluisiin viittaavia piirteitä.Laitinen et al. 2015, s. 99.

 Katso myös 

 Vakkajuhlat

 Lähteet 


 Viitteet 

 Kirjallisuutta 


 Aiheesta muualla 

 Sahtiverkko 
 Suomen Sahtiseura ry:n Aito perinteinen tuote -hakemus "Sahti" -tuotteelle
 POSbeer.org: Sahti . 
 Hämeenkyröläistä sahtia, Helsingin Sanomat, 06.12.1936, nro 331, s. 38, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Luokka:68 Kotitalous
Luokka:Oluttyypit
Luokka:Euroopan unionin aidot perinteiset tuotteet
Luokka:Suomalainen alkoholikulttuuri
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit