Siankärsämö

Siankärsämö (Achillea millefolium) on valkeakukkainen, ryydintuoksuinen niittyjen kasvi. Sitä tavataan laajalla alueella Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa siankärsämö on muinaistulokas, jolla on monta kansanomaista nimitystä, kuten pyörtänöpöllö, pellonvanhin ja akantupakki.Oulun kasvit 2005, s. 282.

 Ulkonäkö ja koko 
150px|thumb|vasen|Siankärsämön lehtiä
Siankärsämö kasvaa yleensä 20–70 cm korkeaksi. Sen varsi on vankka, pysty ja vaihtelevan pehmeän karvainen. Kasvi tekee maarönsyjä. Lehdet ovat 5–20 cm pitkiä ja järjestyneet kierteisesti varren ympärille. Lehtilapa on 2–3 kertaa pariliuskainen, ja liuskapareja on tavallisesti yli 15 kappaletta. Liuskat ovat kapeita, keskenään samanlaisia ja eri suuntiin harittavia. Kukinto on tavallisesti tiheä, huiskilomainen mykeröstö. Mykeröiden laitojen kielikukkia on noin viisi kappaletta. Kukka on väriltään yleensä valkoinen, mutta toisinaan myös vaalean- tai purppuranpunainen. Siankärsämö kukkii Suomessa heinä-syyskuussa.Retkeilykasvio 1998, s. 424.

220px|thumb|vasen|Siankärsämön punakukkainen muoto
Suomessa tavataan kahta eri siankärsämön alalajia: Etelä- ja Keski-Suomessa tyypillistä etelänsiankärsämöä (subsp. millefolium) ja Pohjois-Suomessa yleistä pohjansiankärsämöä (subsp. alpestris, aikaisemmin subsp. sudetica).Lampinen, R. & Lahti, T. 2017: Kasviatlas 2016. Helsingin yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Helsinki. Kasviatlas 2016: Hakutulokset, hakuavain siankärsämö Viitattu 22.10.2017. Alalajien väliset erot ovat pieniä. Kukkien kehtosuomut ovat hieman erivärisiä ja pohjansiankärsämöllä on vähemmän lehtiä. Sillä on myös ilmeisesti useammin punaisia kukkia kuin etelänsiankärsämöllä.

 Levinneisyys 
pienoiskuva|Pölytys
pienoiskuva|Vaaleanpunakukkainen siankärsämö
Siankärsämö on levinnyt erittäin laajalle alueelle pohjoisella pallonpuoliskolla. Sen alalajeja tavataan lähes kaikkialla Euroopassa. Levinneisyysalue jatkuu läpi Venäjän Keski-Aasiaan. Lajia kasvaa myös yleisenä Alaskassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Siankärsämö on levinnyt myös useisiin paikkoihin eteläisellä pallonpuoliskolla. Suomessa siankärsämöä kasvaa koko maassa, ja se on aivan pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta hyvin yleinen kasvi.Lampinen, R. & Lahti, T. 2017: Kasviatlas 2016. Helsingin yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Helsinki.  Viitattu 22.10.2017.

 Elinympäristö 
Siankärsämö kestää hyvin kuivuutta ja viihtyy ihmisen muokkaamassa ympäristössä. Sitä tavataan esimerkiksi niityillä, pientareilla, pihoilla, pelloilla, metsänreunoissa, joutomailla ja tienvarsilla.

Siankärsämöllä on oma loiskasvinsa, kärsämönnäive (Orobanche purpurea). Lajia tavataan pääasiassa Etelä- ja Keski-Euroopassa. Kärsämönnäiveen Suomea lähinnä olevat esiintymät ovat Gotlannissa.Suuri Pohjolan kasvio 2005, s. 560.

 Käyttö 
Siankärsämö on hyvin vanha rohdos-ja maustekasvi, jota on käytetty erityisesti haavojen hoitoon verenvuotoa ehkäisevän betonisiinin (C7H13NO3) ja paikallista kipua lievittävän eugenolin vuoksi. Keski-Euroopassa sen kukista ja lehdistä on tehty alkoholiuutosta eli siankärsämöviinaa, jota on käytetty sekä sisäisesti että ulkoisesti. Nuoria lehtiä on käytetty salaateissa mausteena. Siankärsämön käytöllä on laukaistu kouristuksia, ehkäisty tulehduksia ja lisätty ruokahalua.Suomen terveyskasvit 1982, s. 241. Siankärsämö kuuluu edelleen kauppayrtteihin. Kasvi sisältää muun muassa haihtuvia öljyjä (kamatsuleeni) ja karvasainetta nimeltä akilleiini.

Siankärsämöä on käytetty ennen humalaa mausteena oluen panemisessa. Yrttiseosta, jossa siankärsämöä on käytetty, kutsuttiin englanniksi nimellä gruit ja sillä maustettuja oluita kutsutaan nykyään nimellä gruit ale.

Siankärsämöä käytetään jalostettuna myös puutarhakasvina.

Siankärsämöä voi käyttää myös kasvivärjäyksessä. Kukista voi aluna- tai tinapuretuksen avulla värjätä villaa keltaiseksi. Käyttämällä koko kasvia värjäyksessä siitä saa rautasuolojen avulla oliivinvihreää.

Muinaisessa kiinalaisessa klassikossa Muutosten kirja (I Ching) esitellyssä ennustusmenetelmässä sovelletaan usein sienkärsämötikkuja arpavälineenä.

 Lähteet 
 Oulun kasvit. Piimäperältä Pilpasuolle. Toim. Kalleinen, Lassi & Ulvinen, Tauno & Vilpa, Erkki & Väre, Henry. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Norrlinia 11 / Oulun kaupunki, Oulun seudun ympäristövirasto, julkaisu 2/2005. Yliopistopaino, Helsinki 2005.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Suomen terveyskasvit. Luonnon parantavat yrtit ja niiden salaisuudet. Toim. Huovinen, Marja-Leena & Kanerva, Kaarina. Oy Valitut Palat – Reader's Digest Ab, Helsinki 1982.
 Suuri Pohjolan kasvio. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003).

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Siankärsämö (Achillea millefolium)
 Kasviatlas 2022: Siankärsämön (Achillea millefolium) levinneisyys Suomessa.
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Siankärsämö (Achillea millefolium)
 Luontoportti: Siankärsämö (Achillea millefolium)
 Pohjolan kasvien pauloissa: Achillea millefolium subsp. millefolium – siankärsämö subsp. etelänsiankärsämö
 Pohjolan kasvien pauloissa: Achillea millefolium subsp. sudetica – siankärsämö subsp. pohjansiankärsämö
 Valokki – Nettikasvio: Siankärsämö (Achillea millefolium)
 Eliaksen yrittitarha (Internet Archive)
 Takapihan yrttikasvit: siankärsämö
 Yrttitarha: Siankärsämö
 Coloria.net: Siankärsämö
 Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Achillea millefolium 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Achillea millefolium 
 United States Department of Agriculture (USDA): Achillea millefolium 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Achillea millefolium (yarrow) 
 Flora of China: Achillea millefolium 
 Pherobase: Floral volatiles of Achillea millefolium 

Luokka:Kärsämöt
Luokka:Lääkekasvit
Luokka:Yrtit
Luokka:Värikasvit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit