Ray Charles

Ray Charles (oikealta nimeltään Ray Charles Robinson, ) oli lähinnä rhythm and blues- ja soul -musiikin parissa työskennellyt uraauurtava yhdysvaltalainen pianisti ja laulaja. Charlesin tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Hit the Road Jack”, ”What´d I Say”, ”Mess Around”, ”Georgia on My Mind”, ”I Can't Stop Loving You” ja ”I've Got A Woman”.

Charlesia pidetään usein merkittävimpänä hahmona soul-musiikin synnylle 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa. Hän ei ollut levyttänyt gospelia, joten hän saattoi tehdä maallista musiikkia gospel-vaikutteiseen tyyliin pelkäämättä yleisönsä kielteistä suhtautumista, mikä oli ratkaisevaa uuden tyylin syntymisessä.

Hän oli 17 vuotta heroiiniriippuvainen, kunnes onnistui lopettamaan kolmannen huumepidätyksen jälkeen.American Masters: Ray Charles  Charles kuoli kotonaan maksasairauden aiheuttamiin komplikaatioihin 73-vuotiaana perheen läsnä ollessa. Ray Charlesista on tehty elokuva Ray, jonka pääosaa esittänyt Jamie Foxx sai roolityöstään Oscarin. Charles itse esiintyi omana itsenään The Blues Brothers -elokuvassa.

Vuosisadan parhaaksi viihdyttäjäksi kutsuttu Frank Sinatra sanoi Charlesin olevan "ainoa nero tällä alalla"."The Genius Of Ray Charles", an article about an 1986 segment on Charles from 60 Minutes

Elämäkerta
Lapsuus
Ray Charles Robinson syntyi Albanyssa Georgiassa  23. syyskuuta 1930. Hänen äitinsä oli vuokraviljelijä Aretha Williams ja isänsä rautatieläinen ja apumies Bailey Robinson. Vanhemmat eivät olleet naimisissa. Robinsonin perhe muutti Greenvilleen Floridaan Charlesin ollessaan vauva. Baileylla oli kolme muuta perhettä, ja hän jätti Arethan, joka joutui kasvattamaan poikansa yksin. Charlesilla oli veli nimeltä George Robinson, joka hukkui ennen Charlesin sokeutumista.

Ray Charles sokeutui kokonaan seitsemänvuotiaana   ilmeisesti jonkin lapsuusiän sairauden takia, mutta sävelsi silti musiikkia koko elämänsä ajan. Sokeutumisensa tarkkaa syytä Charles ei tiennyt itsekään.   Sokeutumisen syynä on pidetty glaukoomaa tai hoitamatonta infektiota. Charles kävi koulua St. Augustinen kuurojen ja sokeiden koulussa, jossa hän oppi säveltämään ja soittamaan pianoa, urkuja, klarinettia, saksofonia ja trumpettia.  Hänen molemmat vanhempansa kuolivat hänen koulunaikanaan.

Uran alku
Charles alkoi soittaa eri tyylejä soittavissa yhtyeissä jo ennen koulun päättymistä. Hän soitti Tampan aikanaan The Florida Playboys -nimisessä hillbilly-yhtyeessä  , jossa ollessaan hän alkoi käyttää tuntomerkkinään pidettyjä aurinkolaseja.

Vuonna 1947 Charles muutti Seattleen.,   Hän alkoi pian tehdä äänilevyjä, aluksi Swingtime Recordsille, ja vuonna 1949 syntyi hänen ensimmäinen menestyskappaleensa ”Confession Blues”. Laulu pääsi kakkoseksi R&B-listalla. Swingtime Recordsin aikana hän pääsi vielä toisen kerran R&B-listalle vuonna 1951 levyttämällään kappaleella ”Baby, Let Me Hold Your Hand”, tällä kertaa kuitenkin vain viidenneksi. Vuoden kuluttua hän allekirjoitti sopimuksen Atlantic Recordsin Ahmet Ertegünin kanssa.  Sopimuksen allekirjoituksen jälkeen hänen nimensä lyhennettiin Ray Charlesiksi, jottei häntä olisi sotkettu nyrkkeilijä Sugar Ray Robinsoniin.

Läpimurto Atlantic Recordsin artistina
Vaikka Charles sai ensimmäiset menestyksensä Atlanticin artistina pian sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen lauluilla "It Should Have Been Me" ja Ertegünin säveltämällä ”Mess Around” molempien päästyä myyntilistalle vuonna 1953, vasta Charlesin ja trumpetisti Renald Richardin  säveltämä laulu "I Got A Woman" toi hänelle valtakunnallista julkisuutta. 

Kappale pääsi Billboardin R&B-listan ykköseksi vuonna 1955 ja oli ensimmäinen Charlesin vuosina 1955–1959 tekemistä menestyskappaleista, joita olivat esimerkiksi ”This Little Girl of Mine”, ”Lonely Avenue”, ”Mary Ann”, ”Drown in My Own Tears” ja ”The Night Time (Is the Right Time)”. Samaan aikaan hän palkkasi Philadelphiasta kotoisin olevan tyttöyhtyeen taustalaulajiksi New Yorkin sessiota varten, jolloin myös yhtyeen nimi muuttui Cookiesista Raelettesiksi. 

Onnistuneita tyylinvaihtoja
Vuonna 1959 Charles pääsi ensimmäisen kerran Top 40 -radioon julkaisemallaan improvisoidulla blues-kappaleella ”What'd I Say”, joka syntyi erään konsertin aikana. Laulu pääsi sekä R&B-listan ykkössijalle että ensimmäisen kerran popmusiikin myyntilistalle (6. sija). Charles levytti myös "The Genius of Ray Charles" -albumin ennen kuin hän siirtyi vuonna 1959 Atlantic Recordsilta ABC Recordsille saatuaan paremman sopimuksen.

Sellaiset menestyskappaleet kuin ”Georgia on My Mind” (ykkösenä myyntilistalla Yhdysvalloissa), ”Hit the Road Jack” (ykkösenä Yhdysvalloissa) ja ”Unchain My Heart” (9. sija Yhdysvalloissa) edistivät hänen tyylivaihtonsa pelkästään R&B-laulajasta. Sen lisäksi sekä hänen virstanpylväänä pidetty albuminsa ”Modern Sounds in Country and Western Music” vuodelta 1962 että sen jatkoalbumi ”Modern Sounds in Country and Western Music, Vol. 2” edistivät countrymusiikin pääsyä valtavirtamusiikiksi. Vuoden kuluttua Charles pääsi poplistoille lauluillaan ”Busted” (4. sija Yhdysvalloissa) ja "Take These Chains From My Heart" (8. sija Yhdysvalloissa).

 Myöhemmät vuodet 
pienoiskuva|vasen|Ray Charles ja Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan.
Kun Charles pidätettiin vuonna 1965 heroiininkäytöstä, hän oli ollut riippuvainen melkein 20 vuotta. Pidätys oli jo kolmas, mutta hän välttyi vankilalta mentyään vieroitukseen. Hän oli ehdonalaisessa vapaudessa vuoden 1966.

1960- ja 1970-luvuilla Charles julkaisi uusia versioita aiemmista menestyskappaleistaan. Hänen versionsa kappaleesta ”Georgia On My Mind” oli nimetty Georgian osavaltion nimikkolauluksi hänen esiintyessään 24. huhtikuuta 1979. Hän sai menestystä myös alkuperäisellä "America the Beautiful" -kappaleella. Marraskuussa 1977 Charles esiintyi NBC:n ohjelmassa Saturday Night Live.

Charles ilmaisi 1960-luvulla tukensa Martin Luther Kingille ja Yhdysvaltojen kansalaisoikeusliikkeelle. Hän vastusti Etelä-Afrikan apartheid-politiikkaa taloussaarron aikana matkustamalla Etelä-Afrikkaan vuonna 1981. Hän esiintyi kahdesti Yhdysvaltojen presidenteille. Vuonna 1985 hän esiintyi Ronald Reaganin toisella kaudella ja Bill Clintonin ensimmäisellä kaudella  vuonna 1993IMDb elämäkerta. Hän esiintyi viimeisen kerran julkisesti musiikkistudionsa avajaisissa Los Angelesissa 30. huhtikuuta 2004.

Ray Charlesin kaksi albumia, Genius of Ray Charles (1959) ja Modern Sounds in Country & Western Music (1962), valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.

Yksityiselämä
Ray Charles oli kahdesti naimisissa ja hän oli 12 lapsen isä kymmenen eri naisen kanssa. Ensimmäinen vaimo oli Eileen Williams 1951–1952. Hän sai kolme lasta toisessa avioliitossaan (1955–1977) Della Beatrice Howard Robinsonin kanssa. Hänen pitkäaikainen naisystänsä ja partnerinsa kuolemaansa saakka oli Norma Pinella. Charlesilla oli myös suomalainen naisystävä, Raita Outinen.

Charlesin lapset:

 Syntynyt ~ 1950: Evelyn Robinson (Louise Mitchellille)
 Syntynyt ~ 1955: Ray Charles Robinson, Jr. (Della Robinsonille)
 Syntynyt ~ 1958: David Robinson (Della Robinsonille)
 Syntynyt ~ 1959: Charles Wayne Hendricks (Margie Hendricksille)
 Syntynyt ~ 1960: Reverend Robert Robinson (Della Robinsonille)
 Syntynyt ~ 1961: Raenee Robinson (Mae Mosely Lylesille)
 Syntynyt ~ 1963: Sheila Raye Charles Robinson (Sandra Jean Bettsillehttp://www.radiolive.co.nz/Ray-Charles-daughter-Sheila-Raye-Charles-on-The-Overnighter-with-Ewing-Stevens/tabid/506/articleID/13773/Default.aspx)
 Syntynyt ~ 1966: Reatha Butler (tuntematon)
 Syntynyt ~ 1968: Alexandria Bertrand (Chantelle Bertrandille)
 Syntynyt ~ 1977: Vincent Kotchounian (Arlette Kotchounianille)
 Syntynyt ~ 1978: Robyn Moffett (Gloria Moffettille)
 Syntynyt ~ 1987: Ryan Corey Robinson den Bok (Mary Anne den Bokille)

 Albumit levy-yhtiöittäin 

 Atlantic 
 1957: Ray Charles (eli: Hallelujah I Love Her So)
 1957: The Great Ray Charles
 1958: Yes Indeed!
 1958: Soul Brothers (Milt Jacksonin kanssa)
 1958: Soul Meeting (Milt Jacksonin kanssa)
 1959: Ray Charles at Newport
 1959: What'd I Say
 1959: The Genius of Ray Charles
 1960: In Person
 1961: The Genius Sings the Blues

 ABC 
 1960: The Genius Hits the Road
 1961: Dedicated to You
 1961: Ray Charles and Betty Carter
 1961: Genius+Soul=Jazz
 1962: Modern Sounds in Country and Western Music
 1962: Modern Sounds in Country and Western Music Volume Two
 1963: Ingredients in a Recipe for Soul
 1964: Sweet & Sour Tears
 1964: Have A Smile With Me
 1965: Live in Concert
 1965: Together Again
 1966: Crying Time
 1966: Ray's Moods
 1967: Invites You to Listen
 1967: A Man And His Soul
 1968: Portrait of Ray
 1968: I'm All Yours Baby!
 1969: Doing His Thing
 1970: Love Country Style
 1970: My Kind of Jazz
 1971: Volcanic Action of My Soul
 1972: A Message From the People
 1972: Through the Eyes of Love
 1972: Jazz Number II
 1974: Come Live With Me
 1975: Renaissance
 1975: My Kind of Jazz, Part 3

 Atlantic 
 1977: True to Life
 1978: Love & Peace
 1979: Ain't It So
 1980: Brother Ray Is At It Again

 Columbia Records 
 1983: Wish You Were Here Tonight
 1984: Do I Ever Cross Your Mind
 1984: Friendship
 1985: The Spirit of Christmas
 1986: From the Pages of My Mind
 1987: Ray Charles Live
 1988: Just Between Us
 1990: Would You Believe?
 1991: The Birth of Soul'

 Warner Brothers 
 1993: My World
 1996: Strong Love Affair

 Muita 
 2002: Thanks For Bringing Love Around Again
 2004: Genius Loves Company
 2005: The Definitive Ray Charles
 2005: Genius & Friends
 2006: Ray Sings, Basie Swings

Filmografia
Swingin' Along (1961)
Ballad in Blue (1964)
The Big T.N.T. Show (1966) (dokumenttielokuva)
The Blues Brothers (1980)
Limit Up (1989)
Listen Up: The Lives of Quincy Jones (1990) (dokumenttielokuva)
The Nanny (Yettan sulhasena Sam)
Love Affair (1994)
Spy Hard – lupa läikyttää (1996)
Adv. Super Dave (2000)
Soul Deep

 Suomessa 
Ray Charles on konsertoinut Suomessa Finlandia-talolla 3.10.1973, Turun HK Arenalla 23.11.1991, Espoossa April Jazzissa 22.4.1999, Pori Jazzeilla 18.7.1999 sekä Oulun Kauppatorilla 6.7.2001.http://www.setlist.fm

Katso myös
 Ray (2004), elämäkertaelokuva, pääosassa Jamie Foxx.

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 
 Charles, Ray & Ritz, David: Brother Ray. Lontoo, 1979. 340 sivua.

 Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto


Luokka:1960-luvun blues- ja R&B-esiintyjät
Luokka:Grammy-palkinnon saajat
Luokka:Hollywood Walk of Fame
Luokka:Sokeat henkilöt
Luokka:Yhdysvaltalaiset blueslaulajat
Luokka:Yhdysvaltalaiset gospellaulajat
Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzlaulajat
Luokka:Yhdysvaltalaiset rhythm and blues -laulajat
Luokka:Yhdysvaltalaiset soullaulajat
Luokka:Rock and Roll Hall of Fame
Luokka:Yhdysvaltalaiset pianistit
Luokka:Vuonna 1930 syntyneet
Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Afroamerikkalaiset