Libanon

Libanonin tasavalta () eli Libanon () on noin 5,4 miljoonan asukkaan valtio Lähi-idässä Välimeren rannalla. Sen rajanaapureina ovat idässä ja pohjoisessa Syyria ja etelässä Israel.

Maan pääkaupunki on Beirut, joka sijaitsee Välimeren rannalla. Beirutissa on noin 1,8 miljoonaa asukasta.

Sijaintinsa vuoksi maa on ollut osallisena Lähi-idän levottomuuksissa, jotka seurasivat Israelin valtion perustamista. Vuosien 1975–1990 sisällissodan jälkeen maassa oli suhteellisen rauhallista, kunnes 2006 Israel käynnisti voimatoimet Libanonin alueella toimivaa šiiamuslimien aseellista ryhmittymää Hizbollahia vastaan. Maan ilmasto ja ruokakulttuuri ovat tyypillisiä Välimeren alueelle. Talous on palveluorientoitunutta, tärkeitä alueita ovat matkailu ja pankkipalvelut. Maan lipussa ja vaakunassa kuvattu libanoninsetri on käynyt harvinaiseksi, mutta muita metsiä riittää Libanonin vuorilla edelleen.

 Maantiede 

pienoiskuva|vasen|Libanonin kartta

Libanon on melko pieni maa (10 400 neliökilometriä). Se on keskimäärin 56 kilometriä leveä, leveimmillään keskeltä 88 kilometriä, ja kapenee siitä etelään ja aivan pohjoiseen. Sillä on rantaviivaa 210 kilometriä sekä maarajaa Syyrian kanssa 375 kilometriä ja Israelin kanssa 79 kilometriä.

Pääosan Libanonista muodostavat Libanoninvuoret, joiden korkein huippu Qurnat al-Sawda kohoaa 3 083 metrin korkeuteen. Vuorten takana Välimereltä katsottuna on hedelmällinen Bekaan laakso ja sen takana Syyrian rajalla Anti-Libanonin vuoristo, jonka korkein huippu Talaal Musa kohoaa yli 2 600 metrin korkeuteen. Bekaan laakso on pääasiassa noin 500 metrin korkeudella merenpinnasta. Litanijoki virtaa Bekaan laaksosta etelään, kääntyy lähellä Golania länteen ja erottaa siellä Ylä-Galilean Libanonvuorista. Pohjoisrajan Syyrian kanssa muodostaa Nahr al-Kabir -joki.

Suurimmat kaupungit ovat pääasiassa Välimeren rannalla, Bekaan laaksossa ja maan pohjoisosissa. Rannikkotasanko on hyvin kapea. Tripolin kohdalla tasanko on 6,5 kilometrin levyinen; lähellä Juniyahissa 1,5 kilometriä leveän rannikkotasangon jälkeen maasto kohoaa 750 metriin 6,5 kilometrin matkalla merenrannasta.

Libanonissa vallitsee välimerenilmasto, johon kuuluvat pitkä kuuma ja kuiva kesä ja viileä, sateinen talvi. Rannikolla kesät ovat kuumia ja kosteita mutta sateettomia. Kaste on runsasta ja tärkeää maanviljelykselle. Libanonvuoret suojaavat Bekaan laaksoa meren vaikutukselta, joten ilmasto on siellä mantereisempi ja lunta sataa useammin kuin Libanonvuorilla, vaikka ne ovat korkeammat.Climate. Lebanon: A Country Study. Library of Congress, 1987. Libanon on muuttolintujen tärkeällä reitillä, ja maassa on tavattu yli 400 lintulajia. Monia niistä on metsästetty säälimättömästi kielloista huolimatta.Lebanon’s wildlife find little protection behind hunting ban  Daily Star 2011

Libanon on metsäisin Välimeren valtioista. Vuorilla kasvaa rautatammia, erilaisia havupuita ja yhä harvinaisemmaksi käyvää kansallispuuta libanoninsetriä. Rannikoilla kasvaa monia hedelmäpuita.The thousand year old cedars  Easy Voyage


 Historia 

 Varhaishistoria 
Nykyinen Libanon oli yksi muinaisten foinikialaisten pääalueista. Tämän purjehtijakansan kulttuuri kukoisti noin 2700–500 eaa. Tämän kauden lopulla alueen valloittivat ensin assyrialaiset, myöhemmin babylonialaiset ja Persia. Aleksanteri Suuri valloitti Tyroksen vuonna 332 eaa. Aleksanterin kuoleman jälkeen se jäi seleukideille. Rooma valtasi sen ensimmäisellä vuosisadalla eaa., ja alue oli Rooman valtakunnassa alun perin osa Syrian provinssia. Rooman valtakunnan hajottua se kuului Itä-Rooman alueisiin aina arabivalloitukseen asti. Umaijadit (660–750) perustivat pääkaupunkinsa Syyriaan Damaskokseen ja heidän jälkeensä valtaan nousivat Iranista tulleet abbasidit.The Umayyads Lebanon: A Country Study. Library of Congress, 1987.The Art of the Umayyad Period (661–750) Heilbrunn timeline of art history

Keskiajalla Libanon oli tärkeällä ristiretkireitillä. Ensimmäisen ristiretken reitti kulki maan läpi, ja se kuului eri ristiretkivaltioihin aina 1400-luvulle asti, jolloin Egyptin mamelukit valloittivat sen.The Crusades Lebanon: A Country Study. Library of Congress, 1987. Mamelukkien valta päättyi Osmanien valtakunnan valloitukseen. Libanonvuoristo oli monien vainottujen ryhmien pakopaikka. Osmanien valtakunnan aikana se oli maroniittikristittyjen autonominen maakunta.Maronite Heritage

Osmanien valtakunta hajosi ensimmäisen maailmansodan jälkeen, jolloin Kansainliitto antoi Libanonin ja Syyrian Ranskan mandaattialueiksi. Libanonvuoriston lisäksi maahan liitettiin Pohjois-Libanon, Etelä-Libanon ja ennen Syyrian kuulunut Biqan maakunta. Kristityt jäivät maassa enemmistöksi. Vuonna 1942 hyväksyttiin Libanonin tasavallan perustuslaki, joka jakoi poliittisen vaikutusvallan eri ryhmien välille.

 Toinen maailmansota ja itsenäisyys 
Edelleen Ranskan hallinnassa ollut Libanon siirtyi 1940 Vichyn Ranskalle. Vapaan Ranskan ja Britannian joukot valloittivat sen kesäkuussa 1941, ja maa julistettiin itsenäiseksi 26. marraskuuta ja mandaatti päättyneeksi. Ranskalaiset kuitenkin pidättivät uuden hallituksen, ja heidän vapauttamistaan 22. marraskuuta 1944 pidetään maan itsenäisyyspäivänä. Ranskalaiset joukot vetäytyivät maasta 1946. Libanon osallistui Israelin vastaiseen sotaan 1948–1949.

Libanonin talous kasvoi toisen maailmansodan jälkeen voimakkaasti arabimaiden kasvavan öljykaupan ja maksunvälitystoiminnalle edullisen sijainnin ansiosta. Maan ensimmäinen presidentti Bechara el-Khoury joutui eroamaan 1952 korruptioskandaalin takia. Häntä seurasi Camille Chamoun.

Vuonna 1956 välit Egyptiin kiristyivät, kun Libanon ei tuominnut Egyptiin hyökänneitä länsivaltoja. Sunnipääministeri Rashid Karami tuki Chamounia. Etenkin maan muslimit toivoivat liittymistä arabinationalistien Egyptin ja Syyrian perustamaan Yhdistyneeseen arabitasavaltaan, kun taas kristityt kannattivat yhteyksiä länteen. Nasseria kannattavien muslimien kapina ja Irakin länsimielisen monarkian kaatuminen 1958 saivat Chamounin pyytämään 14. heinäkuuta 1958 apua Yhdysvalloilta. Tammikuussa 1957 julistetun Eisenhower-opin mukaan Yhdysvallat lähettäisi talous- ja sotilasapua Lähi-idän maihin Neuvostoliiton vaikutuksen vastapainoksi. Operaatio Blue Batin aikana yhdysvaltalaiset miehittivät Beirutin lentoaseman, satamat ja kaupunkiin johtavat tiet. Operaatio oli menestys ja saavutettuaan tavoitteensa joukot vetäytyivät jo samana vuonna.

1960-luvulla etenkin Beirut ja sen ympäristö rikastuivat matkailun ja pankkitoiminnan ansiosta ja Libanon tuli tunnetuksi ”Lähi-idän Sveitsinä” ja Beirut ”Lähi-idän Pariisina”. Muut osat maasta pysyivät kuitenkin köyhinä. Libanon ei osallistunut vuoden 1967 Israelin sotaan, mutta joutui osallisiksi sen seurauksista, kun palestiinalaispakolaiset alkoivat käyttää maata Israelin vastaisten toimien tukikohtana. Joulukuussa 1968 Israel hyökkäsi Beirutin lentoasemalle ja tuhosi 13 lentokonetta kostoksi palestiinalaisten PFLP:n iskusta.

Marraskuussa 1969 armeijan komentaja Emile Boustany ja Palestiinan vapautusjärjestö PLO:n puheenjohtaja Jasser Arafat solmivat Kairossa salaisen sopimuksen, joka salli palestiinalaisten leirien perustamisen Libanoniin. Jordanian vuoden 1970 ”mustan syyskuun” jälkeen PLO:n johto ja Arafat siirtyivät Libanoniin. 10. huhtikuuta 1973 Israelin kommandot hyökkäsivät Beirutiin ja tappoivat kolme palestiinalaisjohtajaa. Tämä johti seuraavana päivänä Libanonin hallituksen eroon. Palestiinalaisongelma aiheutti muslimien ja kristittyjen välien kiristymisen.

 Sisällissota 1975–1990 
Täysimittainen sisällissota alkoi huhtikuussa 1975 kristittyjen falangistien ja palestiinalaisten välillä. Palestiinalaiset joukot liittyivät pääasiassa vasemmistolaisiin muslimeihin, kun taistelut levisivät koko maahan. Maan presidentti pyysi kesäkuussa 1976 tukea Syyrian joukoilta. Syyrialaisten ja muiden arabien pelotevoima siirtyi erottamaan taistelevia osapuolia. Beirut rauhoittui, mutta sotiminen siirtyi Etelä-Libanoniin.

Israel aloitti suurhyökkäyksen 1978, kun PLO oli hyökännyt Pohjois-Israelissa bussiin ja miehitti Etelä-Libanonin Litanijokeen saakka. YK:n turvallisuusneuvosto määräsi Israelin vetäytymään maasta ja perusti UNIFIL-rauhanturvajoukot. Israel siirsi kuitenkin miehitysalueensa tukemalleen, pääasiassa kristityistä koostuvalle Etelä-Libanonin armeijalle, jota johti majuri Sa’ad Haddad. Israel piti myös 12 mailin ”turvallisuusvyöhykkeen” oman rajansa pohjoispuolella.

Vuonna 1981 Yhdysvaltain johdolla neuvoteltu tulitauko piti lähes vuoden, lukuun ottamatta satunnaisia PLO:n rakettihyökkäyksiä Pohjois-Israeliin. Israel aloitti 6. kesäkuuta 1982 täysimittaisen hyökkäyksen, jonka tavoitteena oli ajaa sekä PLO että Syyrian joukot maasta. Israel valloitti Itä-Beirutin maroniittikristittyjen johtajien tuella. Yhdysvaltain välityksellä PLO:n ja Syyrian joukot vetäytyivät Beirutista. Syyskuussa 1982 maahan tulivat ensimmäiset monikansalliset rauhanturvajoukot Yhdysvalloista, Ranskasta ja Italiasta.

Libanonin armeija romahti lähes täysin helmikuussa 1984. Muslimit ja druusit olivat siirtyneet eri ryhmittymiin. Länsimaita vastaan tehtiin runsaasti pommi-iskuja ja lentokonekaappaus. Tekijöinä olivat pääasiassa pienet šiiaryhmittymät, jotka uskoivat että Yhdysvaltain ja Israelin joukkojen läsnäolo palveli lähinnä kristittyjen etua.

Keväällä 1983 Israel ja Libanon sopivat Israelin vetäytymisestä ja turvallisuusvyöhykkeen luomisesta Libanonin eteläosaan. Sopimuksen piti olla Syyrian vetäytymisen ehto, mutta Syyria vastusti sopimusta ja kieltäytyi vetämästä joukkojaan. Kesään 1985 mennessä Israel oli vetäytynyt turvallisuusvyöhykkeelle, missä sen joukot pysyivät toukokuuhun 2000 asti.

Pääministeri Rashid Karami, joka oli johtanut vuoden 1984 epäonnistuneiden rauhanneuvotteluiden jälkeen kansallisen yhtenäisyyden hallitusta, salamurhattiin 1. kesäkuuta 1987. Presidentti Amine Gemayelin kausi päättyi syyskuussa 1988. Tämän jälkeen Itä-Beirutia hallitsi kristittyjen kenraali Michel Aounin sotilashallitus ja Länsi-Beirutia sunnimuslimi Salim al-Hossin johtama ja Syyrian tukema hallitus. Syyrian hyökkäys 1990 pakotti Aounin turvaan Ranskan lähetystöön ja maanpakoon Pariisiin. Sisällissodan katsotaan loppuneen tähän.

 Sisällissodan jälkeen 
Elokuussa 1990 parlamentti sopi perustuslain muutoksista, joilla kansalliskokouksen parlamenttipaikkoja lisättiin 128:aan ja ne jaettiin tasan muslimien ja kristittyjen kesken. Druusit laskettiin muslimeiksi. Parlamentti hyväksyi maaliskuussa 1991 lain, jolla se armahti lähes kaikkien sisällissodan aikaisten rikkomusten tekijät. Toukokuussa 1991 puolisotilaalliset joukot hajotettiin, poikkeuksena muun muassa Hizbollah. Kaikkiaan sisällissodassa kuoli yli 100 000 ja ehkä jopa 250 000 muutti maasta pysyvästi. Viimeiset länsimaiset panttivangit vapautettiin toukokuussa 1992.

 Rafik al-Haririn murha ja setrivallankumous 
Pääministeri Rafik Hariri murhattiin autopommilla helmikuussa 2005.Spiegel Tämän seurauksena Libanonissa alkoi setrivallankumous kansalaisten kokoontuessa laajoihin mielenosoituksiin. Tämä johti lopulta siihen, että Syyria veti kaikki viimeisetkin Libanonissa olevat joukkonsa kotiin huhtikuussa vuonna 2005 ja vuodesta 1976 jatkunut Syyrian 29 vuotta kestänyt sotilaallinen läsnäolo Libanonissa päättyi.

 Libanon vuodesta 2006 
Heinäkuussa 2006 Israel käynnisti laajamittaisen hyökkäyksen Libanoniin Hizbollahin tehtyä iskun Israelin rajan yli, kts. Israelin–Libanonin konflikti 2006.

Islamistinen, mahdollisesti al-Qaidalta ideologiaa omaksunut Fatah al-Islam otti haltuunsa palestiinalaisten pakolaisleirin Nahr al-Baredin lähellä Tripolia, mutta Libanonin armeija kukisti sen 15 viikon taistelujen jälkeen. Libanonin armeijan joukkoja johti kenraali Francois al-Hajj, joka murhattiin 2007.

Presidentti Emile Lahoudin kausi päättyi 2007, eivätkä hallitseva syyriavastainen hallituskoalitio ja Hizbollahin hallitsema, Syyrian ja Iranin tukema oppositio päässeet sopuun hänen seuraajastaan. Lahoud käski kautensa lopussa armeijan ottaa maan turvallisuuden vastuulleen ja uhkaili hätätilalla. Pääministeri Fouad Sinioran hallitus julisti käskyn mitättömäksi, koska se olisi tarvinnut hallituksen vahvistuksen, ja otti presidentin valtaoikeudet haltuunsa perustuslain mukaisesti. Toukokuussa 2008 parlamentti valitsi armeijan komentajan kenraali Michel Suleimanin presidentiksi. Hän nimitti Sinioran uudelleen pääministeriksi. Kesäkuun 2009 parlamenttivaaleissa voitti länsimielinen allianssi ja Saad Harirista tuli pääministeri. Tämän Saad Haririn ensimmäisen pääministerikauden jälkeen Najib Mikati toimi maan pääministerinä vuosina 2011–2014. Häntä seurasi vuosina 2014–2016 Tammam Salam.

Presidentti Suleimanin väistyttyä virkakautensa päätyttyä vuonna 2014 maa oli ilman presidenttiä kaksi ja puoli vuotta, ja pääministeri Tammam Salamin toimi myös virkaatekevänä presidenttinä, ennen kuin parlamentti valitsi lokakuussa 2016 entisen asevoimien komentajan Michel Aounin maan presidentiksi. Presidentti Aounia pidetään Hizbollahin, Iranin ja Syyrian läheisenä liittolaisena.Aoun nimitti Saad Haririn hallituksen muodostajaksi ja hänestä tuli pääministeri joulukuussa 2016. Vuonna 2018 järjestettiin parlamenttivaalit, ja Hariri sai jatkaa niiden jälkeenkin pääministerinä.

Libanonissa pidettiin vuonna 2018 parlamenttivaalit, jota olivat ensimmäiset yhdeksään vuoteen, edelliset parlamenttivaalit olivat vuonna 2009 ja sen jälkeen maan parlamentti lykkäsi turvallisuussyistä vaaleja useita kertoja. Äänestysprosentti jäi vaatimattomaksi, 49 prosenttiin. Vaaleissa Hizbollahin suosio kasvoi ja sunnit taas olivat pettyneet valtapuolueeseensa pääministeri al-Haririn Tulevaisuus-liittoumaan.

Libanonia on kuormittanut suuresti Syyrian sisällissota, sillä Libanoniin arvioidaan tulleen Syyriasta jopa 1,5–2 miljoonaa pakolaista. Libanon ei halua pakolaisten jäävän maahan, sillä nämä voisivat muuttaa Libanonin herkkää eri väestöryhmien välistä tasapainoa ja Syyrian sisällissodan alettua vaimentua vuonna 2019 Syyrian hallituksen ratkaisevaa voittoa kohti, Libanon on alkanut yhä aktiivisemmin ohjata pakolaisia palaamaan Syyriaan.

Lokakuussa 2019 pääministeri Saad al-Hariri sanoi eroavansa. Tämän taustalla olivat pitkään jatkuneet mielenosoitukset hallituksen politiikkaa vastaan sekä kansalaisten laaja yleinen tyytymättömyys hallintoa kohtaan. Tammikuussa 2020 uutena pääministerinä aloitti Hassan Diab, joka erosi Beirutin elokuisen räjähdyksen jälkeen. Uudeksi pääministeriksi tuli 31. elokuuta 2020 Mustapha Adib. 13 kuukauden tuleoksettomien neuvottelujen jälkeen pääministeriksi nousi jälleen Libanonin rikkain ihminen Najib Mikati.

Beirutissa elokuussa 2020 tapahtunut satamaräjähdys johtui siellä vuosikausia varastossa olleesta räjähdysherkästä ammoniumnitraatista. Räjähdyksessä kuoli yli 200 ihmistä ja tuhansia loukkaantui. Ihmisoikeusjärjestön mukaan Libanonin korruptoituneessa hallinnossa syyllistyttiin vähintäänkin ”rikolliseen huolimattomuuteen”, kun vaarasta ei välitetty. Asiasta todennäköisesti tiesivät lukuisat ministeriöt, tulli, asevoimat ja poliitikot, mutta ketään ei ole saatu siitä syytteeseen.

 Politiikka 

Libanon on parlamentaarinen tasavalta, jossa on käytössä monipuoluejärjestelmä. Perustuslaki hyväksyttiin jo 1926, jolloin maa oli Ranskan mahdaattialueena. Tasavallan vakiintuneen käytännön mukaan valta on jaettu kristittyjen ja šiia- ja sunnimuslimien kesken: presidentin pitää olla maroniittikristitty, pääministerin sunnimuslimi, parlamentin puhemiehen šiiamuslimi ja eduskunnan apulaispuhemiehen ortodoksi.

Libanoonin valtionpäämies on presidentti, jonka parlamentti valitsee. Presidentin valtakausi on kuuden vuoden mittainen, ja presidentti voi istua kaksi kautta. Parlamentti on yksikamarinen kansalliskokous, Majlis al-Nuwab. Sen 128 edustajaa valitaan nelivuotiskausille väestöryhmien kiintiöiden mukaan suoralla vaalilla. Presidentti neuvottelee pääministerin nimityksestä kansalliskokouksen kanssa. Pääministeri valitsee ministerit keskustellen presidentin ja kansalliskokouksen kanssa.

Presidentiksi valittiin 2025 entinen asevoimien komentaja Joseph Aoun. Valinta päätti lokakuusta 2022 olleen pattitilanteen, kun entinen presidentti Michel Aoun oli jättänyt tehtävän. Ennen Joseph Aounin valintaa kahden vuoden aikana parlamentti oli yrittänyt 12 kertaa valita uutta presidenttiä. Pitkät neuvottelut olivat nostaneet esille Libanonin länsimielisten ja Iranin tukijoiden välisen ristiriidan. Michel Aounia ennen presidenttinä olivat olleet Michel Suleiman (vuosina 2008–2014), Emile Lahoud (vuosina 1998–2007) ja Elias Hrawi (vuosina 1989–1998).

Aounin valinnan jälkeen pääministeriksi valittiin Nawaf Salam, joka sai parlamentilta kahden kolmasosan hyväksynnän. Libanonilla oli ollut vuoden 2022 puolivälistä lähtien Najib Mikatin johtama toimitusministeristö. Pääministeri oli vuosina 2016–2020 Saad Hariri , hänen jälkeensä lyhyen aikaa Hassan Diab ja Mustapha Adib, ja syykuusta 2021 Najib Mikati. Libanonin parlamentin puhemies on Nabih Berri (vuodesta 1992 lähtien).

 Libanonin puolueet ja poliittiset liittoutumat 
Libanonin politiikassa ryhmittymät ovat usein henkilöityneet voimakkaasti, vaikutusvaltaiset perheet käyttävät suurta valtaa ja puolueet ovat jakautuneet uskonnollisten ryhmien mukaan ja muodostavat valtapoliittisista syistä erilaisia ja vaihtuvia liittoutumia. Keskeisimmät poliittiset ryhmät ja toimijat ovat seuraavat:

Vaikutusvaltaisin ja voimakkain poliittinen ryhmä Libanonissa on šiialainen Hizbollah, jonka perusti vuonna 1982 Iranin vallankumouskaarti. Hizbollahilla on hyvin läheiset kytkökset Iraniin ja Syyrian Bashar al-Assadin hallintoon, jonka puolella se on taistellut Syyrian sisällissodassa. Yhdysvallat luokittelee Hizbollahin terroristijärjestöksi. Hizbollahin johtaja on Hassan Nasrallah.

Toinen shialainen puolue Amal taisteli Hizbollahia vastaan Syyrian sisällissodassa, mutta sodan jälkeen se on ollut Hizbollahin hyvin läheinen liittolainen. Myös Amalilla on vahva kytkös Syyrian al-Assadin hallintoon. Amalin johtaja on Libanonin parlamentin puhemiehenä vuodesta 1992 toiminut Nabih Berri.

Tulevaisuus-liikettä (Future Movement FM) johtaa Libanonin vaikutusvaltaisin sunni-muslimi Saad al-Hariri, joka on toiminut vuodesta 2016 Libanonin pääministerinä. Saad al-Haririri tuli näkyvästi politiikkaan vuonna 2005 tapahtuneen isänsä Rafik al-Haririn murhan jälkeen. Tulevaisuudelle keskeistä on ollut vastakkainasettelu Hizbollahin ja sen liittolaisten kanssa.

Vapaa Isänmaallinen liike (FPM, Free Patriotic Movement) on Michel Aounin perustama suurin kristittyjen poliittinen ryhmä. FPM:n johdossa on Aounin vävy Gebran Bassil ja FPM on liittoutunut Hizbollahin kanssa. Vuonna 2016 tehdyn sopimuksen avulla Aounista tuli presidentti ja al-Harirista pääministeri.

Libanonilaiset voimat (Lebanese Forces FL) on Samir Geagean johtama kristittyjen ryhmä, joka on merkittävin kristittyjen Hizbollahia vastustava voima. Samir Geagea oli sisällissodan jälkeen pitkään vankilassa ainoana sodanaikaisten aseistettujen ryhmien johtajista.

Kateab eli falangistit on myös Hizbollahia vastustava kristittyjen poliittinen liike, jonka johdossa on Sami Gemayel, joka seurasi murhattua veljeään Pierre Gemayelia ja isäänsä Libanonin entistä presidenttiä Amine Gemayelia (presidenttinä vuosina 1982–1988).

Marada on kristittyjen poliittinen ryhmä, joka on Hizbollahin ja Syyrian läheinen liittolainen. Sitä johtaa Suleiman Franjieh, joka on Syyrian presidentti Bashar al-Assadin henkilökohtainen ystävä ja hänen isoisänsä Suleiman Franjieh senior oli Libanonin presidentti vuosina 1970–1976.

Edistyksellinen sosialistipuolue (PSP Progressive Socialist Party) on Walid Jumblattin johtama Libanonin druusi-vähemmistön keskeinen poliittinen edustaja. Walid Jumblatt on perinyt asemansa murhatulta isältään Kamal Jumblattilta.

Suurimmat puolueet ovat muodostaneet liittoutumia. Maaliskuun 8. päivän koalitio (The 8 March Coalition) on Syyria-mielinen ryhmittymä ja sen merkittävimmät jäsenet ovat shialaiset puolueet Hizbollah ja Amal sekä niiden kanssa liittoutuneet kristittyjen FPM ja pieni Marada.

Maaliskuun 14. päivän koalitio (The 14 March Coalition) on ideologialtaan länsimielinen ja syyrialaisvastainen ryhmä. Sen merkittävimmät jäsenet ovat sunnilainen FM sekä kristittyjen FL ja Kateab.

 Hallinnollinen aluejako 
pienoiskuva|Libanonin kuusi vanhaa hallintoaluetta.
Libanon jakautuu kahdeksaan aluehallintoalueeseen (mohafazah). Hallintoalueista pienin, Beirutin alue, kattaa vajaat 20 neliökilometriä eli käytännössä pääkaupunki Beirutin, joka on myös oma piirikuntansa. Se on maan taloudellisen, poliittisen, kulttuurillisen ja sosiaalisen toiminnan keskus.Beirut Governorate Enotes Kaksi hallintoaluetta, Aakar ja Baalbek-Hermel on perustettu myöhemmin kuin muut, eikä niitä käytetty vielä vaalipiireinä vuoden 2009 vaaleissa. Numerot viittaavat viereiseen karttaan, pääkaupunki suluissa.Provinces of Lebanon Statoids

 1 Beirutin alue (Beirut)
 2 Libanonvuoret (Baabda)
 3  Pohjois-Libanon (Tripoli)
 Aakar on muodostettu vanhan Pohjois-Libanonin pohjoisosasta
 4 Bekaan laakso (Zahlé)
 Baalbek-Hermel on muodostettu Bekaan laakson alueen pohjoisosasta
 5 Nabatîyén alue (Nabatîyé)
 6 Etelä-Libanon (Sidon)

 Talous ja infrastruktuuri 
Libanonin talous ajautui vuonna 2019 kriisiin. Talouskasvu oli jo sitä ennen hidastunut, kun Syyrian kansannousu ja sitä seurannut sisällissota aiheutti vaikeuksia. Libanonin talous on ollut riippuvainen Syyriasta, ja maa on joutunut naapurimaan sisällissodan takia myös vastaanottamaan paljon pakolaisia. Libanonin talous kasvoi vuosina 2011–2017 alle kaksi prosenttia vuodessa. Maailmanpankin mukaan vuodesta 2019 vuoteen 2024 Libanonin bruttokansantuote on laskenut yli 38 prosenttia. Taustalla on Syyrian levottomuuksien lisäksi koronapandemia, kasvanut valtionvelka, valtionvararikko, valuutan arvon romahdus ja Beirutin satama-alueen räjähdykset 2020. Maailmanpankki arvioi vuonna 2021 Libanonin taloudellisen kriisin olleen 1800-luvun puolivälin jälkeisistä talouskurimuksista vähintään kymmenen pahimman joukossa.BTI 2024 Country Report – Lebanon, s. 3.

Libanonin talous on palveluorientoitunut, sillä vuonna 2024 palvelusektori tuotti 88,6 prosenttia bruttokansantuotteesta ja työllisti 76,2 prosenttia työvoimasta. Libanonin pankkiala oli pitkään maan talouden vakaimpia ja kriisinkestävimpiä aloja. Vuonna 2019 Libanonissa toimi 142 pankkia, mutta taloudellisen kriisin jälkeen luottamus pankkeihin on romahtanut.BTI 2024 Country Report – Lebanon, s. 22. Pankkien likviditeetti oli hyvinäkin aikoina sidottu voimakkaasti valtion valtionvelan rahoittamiseen.

Libanon on ollut finanssialan lisäksi tunnettu erityisesti matkailustaan. Matkailusta saa palkkansa noin 18 prosenttia aktiivisesta työvoimasta ja se tuottaa lähes 20 prosenttia bruttokansantuotteesta. Matkailualakin on kuitenkin kärsinyt taloudellis-poliittiisista kriiseistä. Matkailuministeriön mukaan vuonna 2024 Libanonissa vieraili 1,13 miljoonaa ihmistä. Määrä oli 32,1 prosenttia vähemmän kuin edellisenä vuonna.

Sekä maatalouden että teollisuuden osuus bruttokansantuotteesta on varsin pieni. Teollisuuden osuus putosi koronapandemian seurauksena vuonna 2022 vain 2,4 prosenttiin. Se on maailman pienimpiä osuuksia. Keskeisimpiä valmistusteollisuuden aloja ovat ruokateollisuus, muovi- ja kemikaaliteollisuus sekä pakkausmateriaalin valmistus. Libanonissa on hedelmällistä maata, suotuista ilmastoa ja vesivarantoja maatalouden ylläpitämiseksi, mutta ala on alikehittynyttä. Tärkeimpiä tuotteita ovat hedelmät ja vihannekset.

Libanonin aktiivisesta työvoimasta yli puolet työskentelee epävirallisen talouden piriissä, joten viralliset työttömyyslukemat eivät aivan kerro totuutta taloudellisen kriisin laajuudesta. Työttömien osuus työvoimasta vuonna 2021 oli 14,5 prosenttia. Nuorisotyöttömyys oli lokakuussa 2022 peräti 47,8 prosenttia.BTI 2024 Country Report – Lebanon, s. 27.

Libanonin tavarakaupan tase on rakenteellisesti alijäämäinen, ja esimerkiksi vuonna 2023 Maailman kauppajärjestön tietojen mukaan tavarakaupan vienti oli 3 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja tuonti 15,2 miljardia. Tärkeimpiä vientituotteita ovat timantit, jalokivet, kulta, romurauta, kalusteet, sähkölaitteet- ja tarvikkeet, viinirypäleet ja muut hedelmät, ajoneuvot, paperi, muovi, kankaat ja vaatteet. Tärkeimmät vientimaat vuonna 2023 olivat Yhdistyneet arabiemiraatit, Turkki, Egypti, Irak, Sveitsi ja Yhdysvallat. Tuonnista isoin osa tuli Kiinasta. Seuraavaksi tärkimmät tuontimaat olivat Sveitsi, Kreikka, Turkki, Italia ja Yhdysvallat. Vuoden 2022 tietojen mukan Syyria oli vielä toiseksi suurin vientimaa, mutta sisällissota on romahduttanut viennin sinne. Libanon on historiansa aikana pyrkinyt korvaamaan kauppataseen alijäämää ulkomailta tulevilla rahalähetyksillä ja valtionvelalla.

Libanonissa on seitsemän lentokenttää, joista yhdellä on yli kolmen kilometrin kiitotie. Rautateitä on 402 kilometriä, mutta ne ovat käyttökelvottomassa kunnossa. Maantietä on 6 970 kilometriä. Satamakaupunkeja ovat Beirut ja Tripoli. Beirutiin ei ole aikataulutettuja matkustajalaivoja, mutta sinne tehdään risteilyitä Kyprokselta.Getting There Lonely Planet Suurten kaupunkien välillä on linja-autoliikennettä.Getting Around Lonely Planet

Libanonin rikkain mies on entinen pääministeri Najib Mikati, jonka omaisuuden arvoksi arvioidaan 2,5 miljardia dollaria, joten hän kuuluu maailman 1000 rikkaimman ihmisen joukkoon. Libanonin toiseksi rikkain on hänen veljensä. Suurliikemies ja sunni-poliitikko Najib Mikatia epäiltiin lokakuussa 2019 korruptiosta ja taloudellisista väärinkäytöksistä.

 Väestö 

pienoiskuva|vasen|Kirkko ja moskeija vierekkäin Beirutissa.
Libanonin 5,9 miljoonan hengen väestö koostuu monista etnisistä ja uskonnollisista ryhmistä. Ryhmien välisten jännitteiden ja konfliktien takia väestönlaskentaa ei ole pidetty vuoden 1932 jälkeen. Väestönlaskenta osoittaisi muun kuin kristityn väestön osuuden merkittävää kasvamista, mikä aiheuttaisi vaatimuksia myös poliittisiin myönnytyksiin eniten väkilukuaan kasvattaville ryhmille. Kovin tarkkaa tietoa väestön koostumuksesta ei siis ole.Population Lebanon: A Country Study. Library of Congress, 1987.

Libanonin väestö puhuu äidinkielenään valtaosin arabiaa. Osa arabiankielisistä libanonilaista, etenkin kristityistä, katsoo kuitenkin olevansa etnisesti pikemmin arabivalloitusta edeltäneiden kulttuurien (foinikialaiset, aramealaiset, kanaanilaiset) jälkeläisiä kuin arabeja. Kielellisiä vähemmistöjä ovat muun muassa kurdit, armenialaiset ja persialaiset, jotka kuitenkin yhteensä ovat alle neljä prosenttia väestöstä.Lewis, M. Paul (ed.),: Languages of Lebanon 2009. Ethnologue: Languages of the World, Sixteenth edition. Dallas, Tex.: SIL International.

Kansalaisten arvioitu jakauma on 32 % kristittyjä, 68 % muslimeita (32 % sunnilaisia, 31 % šiialaisia ja pieni määrä muita suuntauksia). 
Kaikkiaan 18 uskonnollista ryhmää on saanut Libanonin perustuslaissa virallisen aseman.Lebanon Freedom House (Archive.org) 

Syksyllä 2022 Libanoniin levisi kolera, ilmeisesti naapurimaa Syyriasta. Talouden romahdus on johtanut vesi-infrasturktuurin ja terveydenhuollon huonoon tilaan. 

YK:n vuosituhattavoitteista kolmea pidettiin vuoden 2010 arvion mukaan todennäköisenä ja yhtä mahdollisena tavoittaa. Todennäköisiä ovat tavoitteet ulottaa peruskoulutus kaikille, edistää sukupuolten välistä tasa-arvoa ja parantaa naisten asemaa ja parantaa odottavien äitien terveyttä. Mahdollinen tavoite on vähentää lapsikuolleisuutta. Sen sijaan köyhyyteen, tarttuviin tauteihin ja ympäristöön liittyvistä tavoitteista ei ole tarpeeksi tietoa niiden saavuttamisen arvioimiseksi.Progress by Goal: Lebanon  MDG Monitor

 Kulttuuri 
Libanonin monien uskontojen takia uskonnollisista juhlapäivistä on koetettu mukauttaa kansallisia juhlapäiviä. Armeijan vuosipäivä on merkittävä juhla. Libanonin lipussa kuvattu libanoninsetri kertoo maan muinaisaikaisesta vientituotteesta, punaiset juovat kertovat libanonilaisten vuosisatojen aikana vuodattamasta verestä.

Libanonin ruoka on tyypiltään välimerellistä. Pitaleivät ja hummus ovat oleellisia ainesosia. Myös riisiä ja pastaa syödään paljon. Punainen liha ja kana ovat tavallisia, mutta ne syödään yleensä muun ruoan seassa, ei pihveinä tai leikkeinä. Islamin vaikutuksen takia sianliha on harvinaista.Lebanon Countries and their Cultures

Kristityt ja kaupunkien muslimit käyttävät länsimaisia vaatteita. Maaseudun muslimikylissä näkee vielä naisilla perinteisiä Chador-huiveja ja värikkäitä hameita ja miehillä perinteisiä pussihousuja. Yhteiskuntaluokka määräytyy varallisuuden, ei syntyperän mukaan. Koulutusta arvostetaan ja varakkaat ihmiset pyrkivät saamaan lapsensa hyviin kouluihin. Arabiankielen korostus paljastaa ihmisen syntyperän, ja huolellinen ääntämys on tavoiteltava asia.

Libanonilaisen kirjailijan Kahlil Gibranin teoksia on käännetty yli 20 kielelle.

Libanonissa on viisi kohdetta Unescon maailmanperintöluettelossa, ja ne ovat kaikki historiallisia kulttuurikohteita: Anjarin kaupunki 700-luvulta, Baalbek, Tyros ja Byblos foinikialaisten ajoilta sekä Ouadi Qadishan Pyhä laakso ja setripuiden metsä.

 Urheilu 
Libanon on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1948 alkaen, sekä kesä- että talvikisoihin. Se on saanut yhteensä neljä mitalia: kolme painista ja yhden painonnostosta.

Libanonin suosituin laji on jalkapallo. Rekisteröityneitä pelaajia Libanonissa on 18 485 ja seuroja 178. Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen lopputurnaukseen Libanon ei ole koskaan selviytynyt, mutta pelasi Aasian-mestaruuskilpailujen lopputurnauksessa vuonna 2000. Libanonin jalkapallomaajoukkue oli joulukuussa 2020 FIFA-rankingissa sijalla 92. Muita suosittuja lajeja ovat koripallo ja painonnosto.Associaitions: Lebanon  FIFA

 Lähteet 

 Timeline: Lebanon (BBC) 
 Background Note: Lebanon (Yhdysvaltain ulkoministeriö)  

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:42 Aasia
*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit