Dm6 ja Dm7

Dm6 ja Dm7 (kansankielessä Lättähattu) ovat Valtionrautateiden käyttämiä Valmetin vuosina 1954–1963 valmistamia dieselmoottorivaunuja eli kiskobusseja. Erilaiset liitevaunut mukaan luettuina niitä valmistettiin yhteensä yli 400 kappaletta. Dm6- ja Dm7-sarjat korvasivat valmistuessaan höyryveturivetoiset junat suurelta osin Suomen rautateiden paikallisliikenteessä. Viimeiset Lättähatut poistuivat säännöllisestä matkustajaliikenteestä vuonna 1988Suomen Rautatiemuseo: Dm7 , mutta niitä on vielä jonkin verran erilaisessa museojunatoiminnassa.

Historia
1950-luvulle tultaessa oli Suomen linja-autoliikenne elpynyt sodan jäljiltä, ja se uhkasi rautatieliikenteen asemaa paikallisliikenteessä. Vastatakseen paremmin linja-autoliikenteen aiheuttamaan kilpailuun Valtionrautatiet tilasi vuonna 1952 Valmetilta seitsemän kiskobussia, joille se antoi sarjatunnuksen Dm6. Seuraavana vuonna tilattiin vielä kahdeksan yksikköä lisää. Lisäksi Valmet valmisti näitä kiskobusseja varten 15 liitevaunua. Dm6-sarjan moottorivaunut valmistuivat vuonna 1954. Niissä oli huomattavan pienikokoiset pyörät, jotka aiheuttivat ongelmia, jopa kiskoilta suistumisia, joissakin risteysvaihteissa. Dm6-sarja sai aluksi numerot 2800–2814, mutta ne numeroitiin pian uudelleen 4000–4014SRHS - Tietoa diesel- ja sähkövetureista .

Pian Dm6-sarjan jälkeen Valtionrautatiet tilasi Valmetilta lisää lähes samanlaisia kiskobusseja, jotka saivat sarjatunnuksen Dm7. Dm6-sarjan käyttökokemusten perusteella Dm7-sarjaan tehtiin joitakin muutoksia. Suurin ero oli pyörän läpimitan kasvattaminen lähes 20 senttimetrillä. Dm7-moottorivaunuja valmistettiin vuosina 1955–1963 yhteensä 197 kappaletta (nrot 4020–4216) ja erilaisia liitevaunuja lähes saman verran. Kolme moottorivaunua (nrot 4145–4147) muutettiin kiitotavaran kuljetukseen sopiviksi DmG 7 -moottorivaunuiksi. Dm7-sarjan suuremman pyöräkoon takia ne olivat myös hieman korkeampia kuin Dm6-sarja, minkä takia niiden yhteen kytkeminen ei aluksi onnistunut. Niinpä Dm6-sarjan kiskobusseja korotettiin niin, että niiden kytkimet saatiin samalle tasolle Dm7-sarjan kanssa.

Nämä Lättähatut valmisti Valmet Oy Lentokonetehdas Tampereella. Moottorit valmistettiin Valmetin Linnavuoren tehtaalla Siurossa.Porvoon museorautatie r.y.: Ruotsalainen ja suomalainen lättä  Lättähattujen konstruktio perustui Ruotsissa kehitettyyn neliakseliseen kiskobussiin (TGOJ YCos ja SJ YCo4), jonka valmistajalta, Hilding Carlsson Mekaniska Verkstadilta Valmet sai lisenssivalmistusoikeudet. Lättähattu-nimitys on peräisin 1950-luvun puolivälin nuorisomuodista; varsinkin helsinkiläiset teinipojat käyttivät ajan amerikkalaisista elokuvista matkittua huopahattua, jonka kupu oli painettu lättään. Valtionrautateiden järjestämän nimikilpailun voitti nimiehdotus Sinikko, joka ei kuitenkaan vakiintunut kiskobussin nimitykseksi.

Käyttö
pienoiskuva|Dm7-vaunut aktiivipalveluksessa Jyväskylässä vuonna 1987
Dm6- ja Dm7-sarjat huolehtivat lähes koko maan paikallisliikenteestä korvaten suurelta osin höyryveturivetoiset junat. Ne oli sijoitettu kaikille suurimmille varikoille. Vaunut olivat erittäin kevyitä, joten niillä saattoi liikennöidä huonokuntoisillakin rataosilla ja huomattavasti höyryvetureja kustannustehokkaammin. Höyryjuniin verrattuna nopeat ja nopeasti kiihtyvät moottorivaunut mahdollistivat aikataulujen nopeuttamisen ja tiheämmät pysähdykset.Porvoon museorautatie r.y.: Lättähattu Dm7  Liikennöidyt reitit saattoivat olla hyvinkin pitkiä, kuten 400-kilometrisillä vuoroilla Joensuusta Ouluun ja Mikkelistä Kainuun Ämmänsaareen.

Dm6- ja Dm7-vaunut saavuttivat huippuvuotensa 1964, jolloin kiskobusseja liikkui kaikilla rataosilla. Vuoden 1966 jälkeen kiskobussien käyttö alkoi kuitenkin hiipua, mihin vaikutti muun muassa kaupungistuminen sekä yksityisautoilun ja linja-autoliikenteen lisääntyminen. 1970-luvun alkupuolella radat ja kalusto alkoivat sähköistyä. Monia junavuoroja lakkautettiin kokonaan, ja Sm1- ja Sm2-junat korvasivat Lättähatut Helsingin seudun paikallisliikenteessä. Näistä syistä Dm6-sarja joutuikin konepajakorjauskieltoon 1970-luvun alussa, ja ne hylättiin lopulta vuosina 1972 ja 1974. Dm7-sarja jatkoi vielä liikennöintiä 1980-luvulle saakka enimmäkseen Savon ja Karjalan alueilla. Viimeiset Lättähatut poistuivat säännöllisestä matkustajaliikenteestä vuonna 1988.

Kaikki Dm6-sarjan yksilöt on romutettu, mutta Dm7-sarjan moottorivaunuja sekä niiden liitevaunuja liikennöi vielä jonkin verran tilausliikenteessä ja museojunissa (kuten Porvoon museorautatiellä, äänekoskelaisella Keitele-Museolla Keski-Suomessa, PoRhalla Oulun seudulla ja Haapamäen Museoveturiyhdistyksellä) sekä sähköratojen työ- ja tarkastusvaunuiksi (Ttv) muutettuina. Myytyjä vaunuja on vuosien mittaan muutettu myös esimerkiksi halkoliitereiksi, taukotuviksi ja uimakopeiksi.

Ominaisuudet
pienoiskuva|Porvoon museorautatien Lättähattu liikennöimässä kesällä 2023.
pienoiskuva|Pieksämäeltä Jyväskylään matkaava Lättähattu Jyväskylän Aholaidassa kesällä 2013
Dm6- ja Dm7-kiskobussit olivat moottorivaunuja, joissa oli kaksi kaksiakselista teliä ja niiden päällä itsekantava teräskori. Sekä moottorivaunut että liitevaunut oli varustettu Scharfenberg-automaattikytkimillä, jotka mahdollistivat automaattisen kytkeytymisen toiseen Dm6- tai Dm7-sarjan kiskobussiin tai liitevaunuun. Muun rautatiekaluston kanssa niitä ei voitu suoraan kytkeä yhteen, vaan väliin tarvittiin erityinen sovituskappale. Suurin mahdollinen yhteenliitettävä vaunumäärä oli 10 vaunua. Yhtä moottorivaunua kohden saattoi liittää aina yhden liitevaunun. Dm6- ja Dm7-kiskobusseissa oli 56+7 matkustajapaikkaa istumajärjestyksessä 3+2Porvoon museorautatie r.y.: Kalusto . Sekä moottori- että liitevaunujen kaikki matkustajaosastot olivat 2. luokan avo-osastoja.

Alun perin kaikki Dm6- ja Dm7-moottorivaunut numeroon 4174 asti varustettiin 4-vaihteisella Wilson R11A -vaihteistolla, joka mahdollisti suurimmaksi nopeudeksi 95 km/h. Viimeiset 42 moottorivaunua eli numerot 4175–4216 varustettiin saman valmistajan 5-vaihteisella R11B-vaihteistolla, jonka avulla saavutettiin 115 km/h nopeusVeturimuseo: Kiskoauto Dm7 "Lättähattu". R11B-vaihteistossa ilmenneiden ongelmien vuoksi IV-115 vaihteen paineilmaletku voitiin katkaista, mutta kuitenkin  suurin osa R-11B vaihteistoista vaihdettiin R11A-vaihteistoiksi. Nelitahtinen, 8-sylinterinen 180 hevosvoiman Valmet 815 -dieselmoottori oli sijoitettu vaunun toiseen ohjaamoon, niin sanottuun moottoripäähän. Voimansiirto oli mekaaninen. Numerosta 4197 alkaen Dm7-moottorivaunut varustettiin kiskojarruin.

Vaunujen ohjausjärjestelmä on sähköpneumaattinen; ohjauskäskyt kulkevat sähköisesti vaunusta toiseen ja varsinainen vaunukohtainen toimilaite käyttää pneumatiikkaa. Sähköllä ohjataan vaunuissa olevia paineilmaventtiileitä, joita myös EP-venttiileiksi kutsutaan (< engl. electro-pneumatic). Vaihteisto, suunnanvaihto, jarrutus ja tehonsäätö toimivat paineilmalla. Jarrut toimivat paineilman lisäksi nestepaineella. Jarrujen paineilma-nestesylinteri työntää jarrunesteen telissä sijaitsevaan nestesylinteriin, joka painaa jarrukenkiä pyörän kehää vasten.

Kesäisin lättähattujen on sanottu olleen epämukavan kuumia, ja niitä voitiin tuulettaa vain ikkunoita ja kattoluukkuja avaamalla. Istuimet olivat aluksi keinonahkaa, kunnes VR alkoi käyttää niissä plyysiä.

Variaatiot
pienoiskuva|Sähköratojen työ- ja tarkastusvaunuksi (Ttv 17) muutettu Dm7-moottorivaunu hylättynä Oulussa
DmG7
Vuosina 1970–1971 muutettiin kolme Dm7-sarjan moottorivaunua (4145–4147) pelkästään tavaran kuljettamiseen tarkoitetuiksi DmG7-moottorivaunuiksi. Muutostyöt tehtiin VR:n Turun konepajalla. DmG7-vaunuissa ei ollut kiinteitä istumapaikkoja, vaan koko vaunu oli tavaraosastoahttp://vaunut.org/kuva/19232. Vain moottorittoman päädyn ohjaamossa oli muutama kääntöistuin.

Vaunuilla liikennöitiin rataosilla Pori–Riihimäki–Imatra ja Riihimäki–Helsinki. DmG7-vaunut hylättiin vuonna 1981.

Ttv
Vuosina 1970–1985 muutettiin 16 Dm7-moottorivaunua sähköratojen työ- ja tarkastusvaunuiksi. Ne saivat litteran Ttv ja numerot 3–18. Ttv-vaunut maalattiin puna-harmaa-keltaisiksi, ja niihin asennettiin katolle huoltotaso. Suurin osa Ttv-vaunuista on hylätty.

Liitevaunut
Eia
Eia oli Dm6-sarjaa varten vuonna 1954 rakennettu liitevaunusarja. Niissä oli matkustajaosasto, joka sisustukseltaan ja järjestelyiltään vastasi Dm6-moottorivaunua; Dm6-moottorivaunuihin verrattuna Eia-liitevaunuista oli vain poistettu moottori sekä muut vetovaunuun vaadittavat laitteet. Eia-vaunuja rakennettiin vain neljä kappaletta ja ne saivat numerot 12000–12003http://vaunut.org/kuva/5318. Myöhemmin kaikki sarjan vaunut muutettiin Eiab-sarjaan. 

EFia
EFia oli Dm6-sarjaa varten vuonna 1954 rakennettu liitevaunusarja. Niiden matkustajaosastoa oli pienennetty, koska niissä oli matkustajaosaston lisäksi konduktööri- ja matkatavaraosastot. EFia-vaunuja rakennettiin 11 kappaletta ja ne saivat numerot 11500–11510http://vaunut.org/kuva/53660. 

Eiab
Eiab oli Dm7-sarjaa varten rakennettu liitevaunusarja. Niissä oli matkustajaosasto, joka sisustukseltaan ja järjestelyiltään vastasi Dm7-moottorivaunua; Dm7-moottorivaunuihin verrattuna Eiab-liitevaunuista oli vain poistettu moottori sekä muut vetovaunuun vaadittavat laitteet. Eiab-vaunut saivat numerot 12000–12013http://vaunut.org/kuva/22173. Ne vaunut hylättiin vuosina 1976 ja 1979.

EFiab
pienoiskuva|Porvoon museorautatien kolmesta Dm7-moottorivaunusta ja kahdesta EFiab-liitevaunusta koostuva museojuna
EFiab oli Dm7-sarjaa varten rakennettu liitevaunusarja ja kaikkein yleisin Dm6- ja 7-junien liitevaunutyypeistä. Puolet vaunusta muodosti matkustajaosasto, ja toisen puolen matkatavara- ja konduktööriosasto.

FPoab / PFoab
FPoab ja PFoab olivat postiliitevaunuja. Sarjoissa ei ollut teknisiä eroavaisuuksia, vaan nimi kertoi vaunun omistajasta; FPoab-vaunut olivat VR:n ja PFoab-vaunut Posti- ja lennätinhallituksen omistamiahttp://vaunut.org/kuva/47973. Niitä rakennettiin 26 kappaletta. FPoab vaunut saivat numerot 10201–10213 ja PFoab-vaunut numerot 10101–10113.

Geoab
Geoab oli pelkästään tavarankuljetukseen tarkoitettu liitevaunu, eikä niissä ollut lainkaan matkustajapaikkoja.

Noab
Noab oli vankienkuljetusliitevaunu. Niitä valmistettiin ainoastaan yksi kappale, ja se sai numeron 12251http://vaunut.org/kuva/19234. Vaunu muutettiin Geoab-tavaraliitevaunusta vuonna 1965. Noab-vaunu oli käytössä pääasiassa Oulun ja Kontiomäen välisellä rataosalla, koska siellä oli vanginkuljetustarvetta eikä rataosalla liikennöinyt muita junia kuin moottorivaunuja.

Lv-Lko
Lv-Lko oli virkatarvikevaunu. Niitä valmistettiin yksi kappale, sille annettiin numero Lv-Lko 1. Vaunu muutettiin liitevaunusta EFia 11500 vuonna 1971. Lv-Lko-liitevaunua käytettiin Ttv 3–18-moottorivaunujen liitevaununa.

Tekniset tiedot
pienoiskuva|4180 lähdössä kierrätykseen. Tämä yksilö oli toiminut pihavarastona käytöstä poiston jälkeen. Lieto, 30. huhtikuuta 2013.

Perustiedot
Valmistettu:
Dm6: 15
Dm7: 197
Liitevaunut: yli 200
Valmistaja: Valmet
Pyörästö: (1A)'(A1)'dm
Pyörän halkaisija:
Dm6: 613 mm
Dm7: 790 mm
Paino työkunnossa: 15–18 tonnia
Suurin nopeus: 95 km/h (alun perin 115 km/h vaunuissa 4175–4216), kuitenkin museoliikenteessä suurin sallittu nopeus 80 km/h ilman JKV-laitteistoa
Vaihteisto: Wilson R11A (alun perin R11B vaunuissa 4175–4216), joissakin R11B tyypin vaihteistoissa vaihteen IV-115 paineilmaletku on katkaistu

Päämoottori
Valmistaja: Valmet, Linnavuori
Tyyppi: 815 D
Toimintatapa: 4-tahtidiesel
Pyörimisnopeus: 2 000 r/min
Teho: 180 hv / 130 kW
Sylinteriluku: 8 kpl
Sylinterin halkaisija: 120 mm
Iskun pituus: 130 mm

Valmistusvuodet (numerot)
1954 (4000–4014)
1955 (4020–4045)
1956 (4046–4064)
1957 (4065–4099)
1958 (4100–4129)
1959 (4130–4152)
1960 (4153–4168, 4175–4179)
1961 (4169–4174, 4180–4197)
1962 (4198–4215)
1963 (4216)

Säilyneet Dm7-moottorivaunut ja -liitevaunut
Ajo- ja hinauskelpoiset Dm7-moottorivaunut
 Vaunu # Valmistettu Hylätty Sijoitettu Omistaja/liikennöitsijä Liikenteessä 4020  1955  1983  Hyvinkää Suomen Rautatiemuseo  Kyllä 4114 1958  1988  Haapamäki, Keuruu  Ei 4117  1987 Suolahti Keitele-Museo  Kyllä 4120 1988  Haapamäki, Keuruu  Suomen Rautatiemuseo  Ei 4135 1959  Suolahti Keitele-Museo  Kyllä 4136  Pasila, Helsinki  Porvoon Museorautatie ry  Varalla 4142  Oulu  Pohjois-Suomen Rautatieharrastajat ry  Kyllä 4162 1960  1996 Pasila, Helsinki  Porvoon Museorautatie ry  Ei 4163  1996  Porvoon Museorautatie ry Kyllä 4185 1961 1988 Haapamäki, Keuruu Haapamäen Museoveturiyhdistys ry   4187  Varalla 4200 1962  Suolahti Keitele-Museo  Kyllä 4203  Tallinna, Viro    Ei 4204  Oulu  Pohjois-Suomen Rautatieharrastajat ry Kyllä 4207  Pasila, Helsinki  Porvoon Museorautatie ry   4209  Haapamäki, Keuruu  Haapamäen Museoveturiyhdistys ry   4211  Pasila, Helsinki  Porvoon Museorautatie ry   4215  Haapamäki, Keuruu  Haapamäen Museoveturiyhdistys ry   4216  1963  1984  Toijala, Akaa  Veturimuseo  

Liikennöintikelpoiset liitevaunut

Kaikki liikennöintikelpoiset liitevaunut ovat sarjaa EFiab. Lisäksi ainakin Eia- ja Eiab-sarjojen liitevaunuja on yksityisomistuksessa eri puolilla Suomea, ja niitä käytetään erilaisina varastoina. 
Lopen Pilpalassa toimii vaunu nro 11618 kesäkahvilaksi muunnettuna osoitteessa Rautakoskentie 2079. Etenkin motoristeille suunnattu kahvila avasi ovensa 24.9.2017 "Cafe Lättis" -nimellä.

 Sarja Liitevaunu # Valmistettu Sijoitettu Omistaja/liikennöitsijä LiikenteessäEFiab  11592 1959 Pasila, Helsinki Porvoon museorautatie ry Kyllä 11594  Suolahti Keitele-Museo  11599  Haapamäki  Haapamäen Museoveturiyhdistys ry   11601  Porvoo  Porvoon museorautatie ry  Romutettu 2012 11637 1961  Oulu  Pohjois-Suomen Rautatieharrastajat ry Kyllä 11639  Pasila, Helsinki  Porvoon museorautatie ry  11655  SuolahtiKeitele-Museo 

Ttv-vaunuiksi muutetut Dm7-moottorivaunut

Moottorivaunujen muutostyöt Ttv- eli sähköratojen työ- ja tarkastusvaunuiksi suoritti VR:n Turun konepaja.

 Ttv # Dm7 # Valmistettu Muutettu Tilanne 3  4026  1955  1970  Romutettu Kuopiossa n. 1991 4  4164  1960  1971 ? 5  4138  1959  1972   6  4025 1955  1974  Pohjois-Suomen Rautatieharrastajat ry:n omistuksessahttp://vaunut.org/kuva/87166 ( liikennekelpoinen ) 7  4041  1975 ? 8  4047  1956 1976   9  4150  1959  Romutettu varaosalähteeksi 10  4044  1955  1977 ? 11  4086 1957  1978   12  4077  1979  Pohjois-Suomen Rautatieharrastajat ry:n omistuksessa 13  4093 1980  Romutettu?http://vaunut.org/kuva/31282 14  4022  1955  ? 15  4105  1958  1981  Porvoon Museorautatie ry:n hallinnassa 16  4033  1955  1982  Pohjois-Suomen Rautatieharrastajat ry:n omistuksessa 17  4194  1961  1983  Romutettu n. 2010http://vaunut.org/kuva/66144 18  4092  1957  1985  ?

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
Kirjoja

 Pyrhönen, Kimmo. Lättähattu: Kiskoauton tarina. [Helsinki]: Maarit ja Eero Laaksonen, 2005. 

Verkossa
 Ylen Elävässä arkisto: Kiskoauto eli lättähattu
 Yle Priima: Muistatko, kun ajettiin lättähatuilla?

Luokka:Museorautatiekalusto
Dm06
Luokka:Valmetin veturit