Lasse Virén

Lasse Artturi Virén (s. 22. heinäkuuta 1949 Myrskylä) on suomalainen kestävyysjuoksija ja nelinkertainen olympiavoittaja sekä entinen kansanedustaja. Virén voitti  ja  juoksut 1972 Münchenin ja 1976 Montrealin olympialaisissa. Hän juoksi uransa aikana lisäksi maailmanennätyksen molemmilla matkoilla ja kahdella maililla sekä useita suomenennätyksiä.

Virén on viimeisin juoksulajeissa olympiavoiton saavuttanut suomalainen. Virén edusti urallaan urheiluseura Myrskylän Myrskyä. Hän lopetti aktiiviuransa 1980 Moskovan olympialaisten jälkeen.

Virén toimi kansanedustajana 1999–2007 ja 2010–2011 Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmän jäsenenä. Hän toimi kotikuntansa Myrskylän kunnanvaltuuston puheenjohtajana 1993–2012.

 Varhainen elämä 

Lasse Virén syntyi vuonna 1949 Myrskylässä kuorma-autoilija Ilmari Virénin ja Elvi Virénin perheeseen. Hänellä on kaksi isoveljeä ja yksi pikkuveli. Isosisko Iiris kuoli puolivuotiaana. Samassa talossa asuivat myös isän vanhemmat. Nuori Lasse käytti vapaa-aikansa urheilemiseen, kuten hiihtoon.

 Urheilu-ura 
 Vaiheet 
 Varhaisvuodet 

Virén alkoi harjoitella kestävyysjuoksua vakavissaan 16-vuotiaana, mutta vielä omin päin.Virén, Lasse (1949–), Timo Soukola, Kansallisbiografia, 4.5.2001 Hän aloitti säännöllisen harjoittelun vuonna 1967 pienillä määrillä veljensä Nissen ohjaamana ja maaottelujuoksija Pertti Sariomaan neuvomana. Lisäksi hän teki ruumiillista työtä isänsä puukuljetusyrityksessä. Virén sijoittui vuonna 1967 A-poikien SM-maastojuoksussa toiseksi ja voitti mestaruuden . Sen jälkeen hän juoksi  A-poikien Suomen-ennätyksen 8.32,8 ja  ajan 14.59,4.

Virén kävi vuonna 1968 vapaaehtoisena armeijan urheilujoukoissa. Siellä häntä valmensi Hannu Posti, jonka alaisuudessa harjoitukset kovenivat ja harjoitusmäärä kasvoi kolmanneksella. Tulokset eivät kuitenkaan heti parantuneet. Virén sijoittui maastojuoksun SM-kisoissa nuorten sarjassa 16:nneksi ja  11:nneksi ajalla 15.20,0. Armeijalegendan mukaan Virén olisi juossut armeijassa vuosina 1967–1968 Cooperin testissä . Todellisuudessa hän juoksi kyseisen matkan  juoksutestissä.Nyt selvisi: Lasse Virén juoksikin tämän testin armeijassa, Iltalehti 13.12.2014

Vuonna 1969 harjoitusmäärä kasvoi jälleen lähes kolmanneksella ja tulokset alkoivat parantua. Virén voitti maastojuoksun Suomen-mestaruuden ja juoksi nuorten Pohjoismaiden-ennätykset niin  (13.55,0) kuin  (8.05,2). Hän edusti Suomea aikuisten sarjan maaotteluissa  Norjaa (voitto), Ruotsia (voitto) ja Isoa-Britanniaa (3. sija) vastaan. Hän voitti aikuisten sarjan  Kalevan kisoissa ajalla 14.10,2.Haikkola 2003, s. 69–70.

Syksyllä 1969 Virén pyysi juoksuvalmentaja Rolf Haikkolaa valmentajakseen. Haikkola piti Viréniä hyvin lupaavana ja ryhtyi valmistelemaan tälle harjoitusohjelmaa. Koska Haikkola ei halunnut työnantajansa tietävän valmennussuhteesta, Virén nimesi itselleen sijaisvalmentajan liittoa varten.Haikkola 2003, s. 67–69.

Vuoden 1970 alussa Virén harjoitteli Utahissa Brigham Youngin yliopiston suojissa ja kilpaili sen puolesta. Harjoittelun pääpaino Amerikassa oli intervalliharjoittelussa, ja Virén kilpaili kaksitoista  kilpailua hallissa ja radalla. Palattuaan Suomeen Virénin lihakset olivat kovan asfalttiharjoittelun ja hallikisojen jäljiltä jumissa. Sen vuoksi hänen alkukauden kilpailunsa menivät heikosti, ja harjoittelumatkaa arvosteltiin rahanhukkana. Elokuussa Virén jo juoksi  ennätyksensä 13.43,0. Hän oli samalla matkalla Kalevan kisoissa neljäs ja Ruotsi-ottelussa ensimmäinen.Haikkola 2003, s. 90–92.

 Ensimmäinen arvokisavuosi 

Vuoden 1970 lopulla valmentaja Haikkola teki Virénille harjoitussuunnitelman seuraavan kesän Helsingin Euroopan-mestaruuskilpailuja varten. Virén oli maalis-huhtikuun vaihteessa 1971 kolmen viikon ajan Kanariansaarilla ensimmäisellä ulkomaanleirillään. Virénin harjoittelua myös kovennettiin.Haikkola 2003, s. 92, 95-99. Kilpailukauden 1971 aluksi Virén voitti maastojuoksun SM-hopeaa. Toukokuussa hän juoksi Roomassa  SE-ajan 13.35,2 ja alitti EM-kisarajan. Kalevan kisoissa Virén otti  hopeaa. Sen jälkeen hän juoksi  Suomen ennätyksen 7.54,0 ja  oman ennätyksensä 3.47,3.Haikkola 2003, s. 100–101.

Virén valittiin EM-kisoihin ja kutsuttiin viimeistelyleirille Vierumäelle. Siellä hän kuitenkin erehtyi tekemään muiden mukana ylimääräisen tyhjennysharjoituksen, josta hän ei enää ehtinyt kunnolla palautua ennen EM-kisoja.Haikkola 2003, s. 101–103.

Haikkola ja Virén olivat asettaneet Virénin tavoitteeksi Helsingin EM-kisojen  mestaruuden. Tyhjennysharjoituksesta yhä väsynyt Virén sijoittui  17:nneksi , jossa hän kärsi lisäksi tönimisestä, ja seitsemänneksi .Haikkola 2003, s. 104–105.

Heti EM-kisojen jälkeen Virén rikkoi Heinolassa Juha Väätäisen Suomen ennätyksen  ajalla 13.29,8.Hannus 1988, s. 92. Loppukaudella Virén juoksi neljässä maaottelussa. Hän sijoittui kauden päätteeksi maailmantilastossa  viidenneksi ja  12:nneksi. Vuoden aikana hän juoksi .Haikkola 2003, s. 106–107.

 Valmistautuminen olympialaisiin ja nousu maailman huipulle 

Valmentaja Haikkola uudisti Virénin harjoittelun olympiavuodeksi 1972. Tavoitteena oli kehittää Virénille kyky vastata pitkällä kirillä sen ajan kovimpien kirimiesten loppukiriin, joka alkoi  ennen maalia. Vauhtitavoitteiksi asetettiin  13.15:n ja  27.30:n taso. Tulostavoitteena oli olympiakisoissa menestyminen. Harjoitusmäärää nostettiin  . Vuodessa harjoituskertoja oli noin 772.Haikkola 2003, s. 117–118, 129, 133.

Talvella 1971–1972 Virén kilpaili eteläisellä pallonpuoliskolla ja harjoitteli Espanjassa.Haikkola 2003, s. 120–122, 129. Maalis–huhtikuussa 1972 Virénin harjoitustehot olivat suurimmillaan.Haikkola 2003, s. 133. Virén matkusti juoksija Seppo Tuomisen kanssa huhtikuussa yhdeksäksi päiväksi Ranskan Font Romeuhun vuoristoleirille korkeanpaikan harjoitteluun.Haikkola 2003, s. 137.

Viisi viikkoa ennen olympiakisoja Virén juoksi maaottelussa  Suomen-ennätyksen 13.19,0; hän paransi aiempaa ennätystä 10,8 sekunnilla. Tulos oli samalla kaikkien aikojen maailmantilaston kolmas. Oslossa hän juoksi  Suomen-ennätyksen 27.52,4.Haikkola 2003, s. 142–147. Kalevan kisoissa Virén otti kultaa 1 500 metrillä ja rikkoi seuraavana päivänä Tukholmassa  maailmanennätyksen ajalla 8.14.0.Hannus 1988, s. 94–95. Virén pääsi olympialaisiin ehjän kauden jälkeen, ja päätettiin, että hän osallistuisi päämatkansa  lisäksi myös .Haikkola 2003, s. 148–149.

 Münchenin olympialaiset 

Virén voitti ensimmäisen olympiakultansa 3. syyskuuta 1972 Münchenin olympialaisten  juoksussa uudella maailmanennätysajalla 27.38,4.Hannus 1988, s. 98. Virén kaatui juoksun puolivaiheissa törmättyään Mohammed Gammoudin kanssa, mutta nousi heti ylös, saavutti kärkijoukon ja meni keulaan hiljentämään vauhtia. Juoksu oli vauhdinjaoltaan nykivä: alkupuolisko juostiin lujaa (13.44,0), kuudes ja seitsemäs kilometri hitaasti ja loppu jälleen lujaa. Viren aloitti loppukirinsä 600 metriä ennen maalia.Haikkola 2003, s. 182–184. Hän juoksi viimeisen kierroksen aikaan 56,4 tai 56,0 ja viimeisen kilometrin 2.29,2.Hannus 1988, s. 98.

Virén voitti toisen kultamitalinsa  juoksussa olympiaennätysajalla 13.26,4, hitaan alkuvauhdin jälkeen.Haikkola 2003, s. 191–192. Hän johti viimeisen kierroksen alkaessa, joutui päästämään takasuoralla Mohammed Gammoudin ja Steve Prefontainen ohitseen, mutta nousi uudelleen johtoon viimeisessä kaarteessa.

 Münchenin ja Montrealin välillä 

Palattuaan olympialaisista Virén juoksi 14. syyskuuta Helsingissä  maailmanennätyksen 13.16,4.Hannus 1988, s. 103.

Vuosi 1973 oli Virénille välivuosi. Päätavoitteeksi asetettiin Montrealin olympialaiset 1976, jota ennen oli pieniä välitavoitteita, kuten EM-kisat 1974.Haikkola 2003, s. 207. Kesällä 1973 Virén voitti Kalevan kisoissa  pronssia ja maastojuoksun SM-kisoissa hopeaa.Haikkola 2003, s. 208. Hän voitti  maaottelujuoksut Tukholmassa ja Helsingissä, mutta jäi Edinburghin Euroopan cupin finaalissa  viidenneksi.

EM-kisavuodeksi 1974 Virénin harjoitusmäärää nostettiin vuoden 1972 tasosta noin kymmenen prosenttia. Virén kilpaili ja harjoitteli talven jälleen ulkomailla ja palasi Suomen hallikisoihin helmikuussa. Joitain harjoituksia tehtiin kokeilumielessä olympiamaratonia ajatellen.Haikkola 2003, s. 211. Kevään maastojuoksun SM-kisoissa Virén otti hopeaa, mutta loukkasi nilkkansa ja kipeytti reitensä. Harjoittelemisesta tuli tuskaista, ja Virénin tekniikka kärsi kivun seurauksena. Elokuun alussa Virén juoksi kuitenkin Turussa  ajan 13.30,6, mikä herätti toiveita menestymisestä EM-kisoissa. Ennen niitä Kalevan kisoissa Virén otti hopeaa  ja voitti .Haikkola 2003, s. 212–216.

Rooman EM-kilpailuissa syyskuussa 1974 Virén sijoittui  seitsemänneksi ja otti  pronssia ajalla 13.24,6. Hän voitti samana vuonna vielä  maaottelujuoksut Helsingissä ja Sotšissa.

Virénin kipeä reisi leikattiin tammikuussa 1975.Hannus 1988, s. 106. Leikkauksessa reiden hamstring-lihasten koteloa avarrettiin, ja kivut katosivat kokonaan. Näin Virén pystyi palaamaan kovaan harjoitteluun olympialaisia varten. Vähäharjoitteisen alkukauden johdosta vuodelle 1975 harjoituskilometrejä ehdittiin kerryttää kuitenkin vain .Haikkola 2003, s. 217–218. Virén voitti kauden 1975 aikana  maaottelujuoksut Helsingissä ja Palermossa, mutta jäi Nizzan Euroopan Cupin finaalissa  viidenneksi. 

Vuoden 1976 alussa Virén kilpaili ja harjoitti jälleen Amerikassa: Brasiliassa, Kolumbiassa vuoristoleirillä ja Puerto Ricossa. Hän palasi Suomeen harjoittelemaan helmikuun alussa. Testit olivat rohkaisevia olympiamaratonia ajatellen.Haikkola 2003, s. 225–227. Keväällä Virén lähti Kenian Nyahururuun vuoristoleirille, jossa hän juoksi parhaimmillaan  viikossa. Huhtikuussa hän juoksi Kaivopuistossa  maailman kaikkien aikojen nopeimmassa ajassa 1.14.21.Hannus 1988, s. 106–107.

Virén kärsi alkukesän aikana nenäontelotulehduksen, joka vei hänet kolmeksi viikoksi sairaslevolle. Poskionteloiden märkä poistettiin punkteerauksella. Toipumisen jälkeen ensimmäiset kilpailut menivät vielä huonosti, mutta kesän kuluessa kunto palasi normaalitasolle.Haikkola 2003, s. 229. Virén juoksi  ennätyksensä 3.41,8 ja Helsingin Maailmankisoissa  27.43,1. Kalevan kisoissa hän voitti kultaa  ajalla 13.24,78.

 Montrealin olympialaiset 

Virén kantoi Suomen lippua Montrealin olympialaisten avajaisissa.  hän saavutti uransa helpoimman olympiavoiton: hän ohitti ainoan uhkaajansa, Portugalin Carlos Lopesin  ennen maalia ja voitti kultaa uransa toiseksi parhaalla ajalla 27.40,38. Kilpailun jälkimmäisen puoliskon hän juoksi aikaan 13.31.Hannus 1988, s. 107–108. Kilpailun jälkeen KOK:n tekninen valiokunta kuulusteli Viréniä siitä, kun hän oli nostanut piikkarinsa epäilyttävän näkyvästi käsiinsä heti juoksun jälkeen. Virén selitti kärsineensä vain varpaan verirakosta. Lopulta Virén vapautettiin mainostamisepäilyistä, ja hän sai jatkaa kisoja.Haikkola 2003, s. 278–280.

 finaalissa Virén uuvutti kilpailijansa pitkällä kirillä. Hän pystyi loppusuoralla pitämään takanaan mailerimaisesta nopeudestaan tunnetut uusiseelantilaiset juoksijat ja voitti neljännen olympiakultansa ajalla 13.24,76.Hannus 1988, s. 108. Heti seuraavana päivänä Virén osallistui uransa ensimmäiselle maratonille. Lääkärit eivät uskoneet Virénin pystyvän juoksemaan koko matkaa energian riittämättömyyden vuoksi. Juoksussa Virén ei löytänyt juomapulloaan ensimmäisillä tankkauspisteillä, mikä verotti energiavarastoja entisestään. Virén oli vielä 25 kilometrin kohdalla kärkijoukossa, mutta siitä eteenpäin hän alkoi väsyä. Lopulta hän sijoittui viidenneksi runsaat kolme minuuttia voittajasta jääneenä ajalla 2.13.10,8.Haikkola 2003, s. 291–297.

Virénin olympiavoitot nostivat hänet suomalaisten silmissä Paavo Nurmen veroiseksi juoksukuninkaaksi, jonka kotiinpaluuta vastassa oli tuhansittain ihmisiä.

 Montrealin ja Moskovan välillä 

Pian Montrealin jälkeen Virén mursi nilkkansa hirvimetsässä astuttuaan kahden kiven väliseen koloon. Vamma jouduttiin leikkaamaan, ja Virénin juoksu-ura oli hetken vaakalaudalla. Jalka kuitenkin parani juoksukuntoon, ja valmistautuminen Moskovan olympialaisiin 1980 jatkui. Virén joutuisi valitsemaan kisoissa viiden kilometrin ja maratonin välillä, sillä ne juostiin samana päivänä. Virénin harjoittelua oli tarkoitus kasvattaa vuodesta 1977 alkaen olympiavuoteen asti yli kymmenen prosenttia vuodessa. Nilkan loukkaantuminen aiheutti kuitenkin aluksi harjoitusmäärän keventämisen huomattavasti.Haikkola 2003, s. 311–313. Lokakuussa 1977 hän juoksi uransa toisella maratonilla New Yorkin maratonin seitsemänneksitoista.

Nilkka vaivasi Viréniä vielä vuonna 1978, eikä harjoittelua pystytty palauttamaan halutulle tasolle, vaan kilometrejä kertyi vain . Leikkaus oli aiheuttanut sen, että Virénin jalan voima oli vähentynyt ja juoksutekniikka muuttunut. Virén harjoitteli talvella ulkomailla ja kävi keväällä jälleen Keniassa vuoristoleirillä.Haikkola 2003, s. 314–317. Euroopan-mestaruuskisat 1978 Virén joutui jättämään väliin polvivaivan vuoksi.

Kaudella 1979 Virénin parhaita aikoja olivat  13.32,2 ja  28.04,7.Haikkola 2003, s. 318. Olympiavuoden 1980 talvella Virén pystyi jälleen harjoittelemaan täydellä teholla.Haikkola 2003, s. 319. Kesän kilpailuissa Virén kärsi kuitenkin lihasjäykkyydestä, joka johti nivusrevähtymään. Sen seurauksena hän joutui siirtämään nopeusharjoitukset kesäkuun lopulle.Haikkola 2003, s. 323.

 Moskovan olympialaiset ja uran lopetus 

Virén osallistui kolmansiin olympiakisoihinsa Moskovassa 1980. Hänellä oli pieniä vaikeuksia selvitä  alkuerästään jatkoon, sillä nestetankkaus jäi kuumana päivänä vajaaksi. Finaalissa Virén johti vielä viimeisen kierroksen alussa ja sijoittui viidenneksi ajalla 27.50,5. Juoksun jälkeen hän katui sitä, ettei ollut aloittanut kiriä viisi kierrosta ennen maalia.Haikkola 2003, s. 330–333. Maratonilla Virén keskeytti 20 kilometrin jälkeen vatsa- ja jalkavaivojen vuoksi.Haikkola 2003, s. 334–335. Virén päätti aktiiviuransa Moskovan olympialaisten jälkeen. Hän juoksi vielä kahtena seuraavana vuonna  ajat 14.41 ja 14.22.

 Maratonit 

Ratajuoksijan uransa jälkeen Virén on juossut useita maratoneja, kuten New Yorkissa 1983 aikaan 2.23.54ja/8385.1.046853105218911892  New York City Marathon Results: Listing by Runner: Lasse Viren,  New York Road Runner ja Tukholmassa 1995 aikaan 2.42.37. Virén juoksi vielä 1990-luvulla useissa maratoneissa ja lyhyempien matkojen juoksutapahtumissa eri puolilla maailmaa, yleensä kutsuvieraana eikä kilpailijana.

 Urheilusaavutuksia 
 Tärkeimmät kilpailut 
 Kansainväliset arvokisat 

 1972 Münchenin olympialaiset: 5 000 ja 10 000 metrillä kultaa
 1976 Montrealin olympialaiset: 5 000 ja 10 000 metrillä kultaa, maratonilla viides
 1980 Moskovan olympialaiset: 10 000 metrillä viides, maratonilla keskeytys
 1971 Helsingin EM-kisat: 5 000 metrillä 7:s, 10 000 metrillä 17:s
 1974 Rooman EM-kisat: 5 000 metrillä pronssia, 10 000 metrillä 7:s

 Maaottelut 


 Ruotsi-maaotteluissa 1969–1980 13 juoksua, 6 voittoa

 SM-kilpailut 

 ratajuoksuissa 12 henkilökohtaista yleisen sarjan SM-mitalia joista viisi kultamitalia, maastojuoksu mukaan lukien 19 mitalia
  kultaa 1972 ja 1974
  kultaa 1969 ja 1976, hopeaa 1971 ja 1975, pronssia 1979 ja 1980
  hopeaa 1974 ja 1979, pronssia 1973
  kultaa hallissa 1974
 maastojuoksun lyhyen matkan kultaa 1976 ja 1978Haikkola 2003, s. 435–436.

 Ennätykset 

 Maailmanennätykset
  8.14,0 (1972)
  13.16,3 (1972)
   27.38,4 (1972)
 Suomenennätykset virallisilla matkoilla
  7.54,0 (1971), 7.43,2 (1972)
  13.35,2 (1971), 13.29,8 (1971), 13.19,0 (1972), 13.16,3 (1972)
  27.52,4 (1972), 27.38,4 (1972)

 Tunnustuksia 

 Track & Field News -lehden vuoden miesyleisurheilija 1972
 Suomen Vuoden urheilija 1972 ja 1976
 Kansainvälisen yleisurheiluliiton kunniagallerian jäsen marraskuusta 2014 kolmantena suomalaisurheilijana

 Tuloskehitys 

Virénin kärkitulokset hänen kilpavuosiltaan. Lihavoituna omat ennätykset.
 VuosiHaikkola 2003, s. 437.     1966 (ikä 17)  –  9.17,0  –  – 1967  4.06,9  8.32,8  14.59,4  – 1968  4.04,0  8.38,6  15.07,8  32.18,8 1969  3.52,9  8.05,2  13.55,0  – 1970  3.52,2  8.06,2  13.43,0  29.15,8 1971  3.47,3  7.54,0  13.29,8  28.17,4 1972  3.44,2  7.43,2  13.16,4  27.38,4 1973  3.43,6  7.57,2  13.28,0  28.17,8 1974  3.44,7  8.00,4  13.24,6  28.22,6 1975  3.46,4  7.54,2  13.34,6  28.11,4 1976  3.41,8  7.54,2  13.24,8  27.40,4 1977  3.47,7  8.02,2  13.35,8  28.39,8 1978  3.49,7  7.57,2  13.33,8  28.11,8 1979 (ikä 30)  3.46,6  8.03,9  13.32,2  28.04,7 1980  3.46,7  7.55,0  13.30,9  27.50,5 1981  –  8.29,9  14.41,2  – 1982  –  8.11,26  14.22,1  –

 Harjoittelu 

Virénin harjoittelu oli ajanjaksoonsa nähden poikkeuksellisen kovaa. Hän harjoitteli usein vaihtelevalla nopeudella, vauhtileikitellen. Olympialaisten edellä Virénin harjoittelu oli suunniteltu vuodeksi eteenpäin, minkä ansiosta hän oli olympiakisojen aikaan huippukunnossa. Suurimman osan ajasta Virén harjoitteli yksin kotikylänsä Myrskylän ympäristössä: kesäisin metsäpoluilla ja talvisin teillä, lisäksi kovan lumisateen sattuessa kotinsa juoksumatolla. Virén teki yhden tunnin aamulenkin kello kuudelta, meni päiväksi töihin poliisina, ja jatkoi harjoittelua töiden jälkeen. Hän suoritti myös korkean paikan harjoittelua Etelä-Amerikassa ja Keniassa.

Virénin vuosittaiset harjoituskilometrimäärät:
 VuosiHaikkola 2003, s. 436. km 1968   1969   1970   1971   1972   1973   1974   1975   1976   1977   1978   1979   1980  

 Menestyksen syitä 

Virénin valmentajan Rolf Haikkolan mukaan Virénillä on poikkeuksellisen suuri sydän, hänellä on kestävyysjuoksijalle ihanteellinen lihassolujakauma hitaiden ja nopeiden solujen välillä, ja hänen punasolumassansa oli 36,4–45,0 ml/kg, mikä oli selvästi normaalia suurempi.Haikkola 2003, s. 118–120.

Mauno Saaren Virén-kirjan mukaan Virénin poikkeuksellisuuden yksi syy saattoi olla luteinisoivan hormonin luontaisen tuotannon omituinen piikki, joka syntyi aina kilpailutilanteen yhteydessä. Juoksijan luontainen hormonitaso oli sen seurauksena poikkeuksellisimmillaan isoissa kisoissa. Kehon omaa testosteronin tuotantoa säätelevä hormoni oli Virénillä korkeimmillaan olympiakisoissa ja matalammalla kansallisen tason kisoissa. Juha Niemi: Epäluonnollinen selitys (I-S Urheilu 2.4.2007, s. 3.

Venäläisissä tutkimuksissa Virénin juoksutekniikka todettiin äärimmäisen taloudelliseksi.Haikkola 2003, s. 353.

Haikkolan mukaan Virénin psykologiset ominaisuudet olivat poikkeuksellisia.Haikkola 2003, s. 152–153. Psykologisten tutkimusten mukaan Virén on keskitasoa älykkäämpi ja hyvin nopea päässälaskussa ja havaintotarkkuutta vaativissa tehtävissä. Virén oli Haikkolan mukaan urheilijana hyvin voimakastahtoinen, sopeutuvainen ja motivoitunut. Hän oli ennen kilpailuja kylmän rauhallinen ja luottavainen, ja hänen vireystilansa oli korkea. Virén myös luotti tehtyihin suunnitelmiin ja oli kilpailuissa rohkea ja riittävän röyhkeä.Haikkola 2003, s. 351–352.

Haikkolan mukaan Virén oli taktisesti mestarillinen ja osasi käyttää kaikkia valmiuksiaan kulloistenkin kilpailutilanteiden mukaan. Virénin juoksulinjat olivat äärimmäisen tehokkaat, sillä hän hallitsi kaarrematematiikan mestarillisesti juoksemalla kaarteet hyvin lähellä sisäreunaa, voittaen näin jopa kymmeniä metrejä kilpailijoihinsa nähden.Haikkola 2003, s. 355.

Virénin sanottiin keskittyneen vain olympiakisoihin, sillä hänen kansainvälinen menestyksensä välivuosina jäi vaatimattomaksi. Virén itse sanoi, että se ei ollut tarkoitus, vaan hän vain kärsi välivuosina vammoista ja niistä johtuvasta harjoituksen puutteesta.

 Poliittinen ura ja järjestöura

Virén oli tasavallan presidentti Urho Kekkosen valitsijamiesehdokkaana Liberaalisen Kansanpuolueen listoilla vuoden 1978 presidentinvaalissa, mutta ei tullut valituksi.Suomen virallinen tilasto 29 A 34, s. 8–9. Pian sen jälkeen hän siirtyi Kansallisen Kokoomuksen riveihin. Hän oli presidentin valitsijamies kokoomuksen listoilla 1982 ja 1988.

Virén toimi Myrskylän kunnanvaltuuston jäsenenä 1980-luvulla ja puheenjohtajana 1992–2012.

Kokoomuksen kansanedustajana Uudenmaan vaalipiiristä Virén on ollut 1999–2007 ja uudelleen 2010–2011 noustuaan eduskuntaan varasijalta Jukka Mäkelän tilalle. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hän ei enää ollut ehdolla. Eduskunnassa Virén piti vuosina 2000–2006 yhteensä  puheenvuoroa, joiden aiheita olivat useimmin valtion talousarvio ja tieliikenne.Lasse Virénin varsinaiset puheenvuorot Valtiopäivillä, Eduskunta

Virén oli Suomen urheiluliiton hallituksessa 1990–1991 ja 1993–1994.http://www.suhs.fi/viren-lasse-1949/

 Työura 

Virén työskenteli poliisikonstaapelina 1970–1979 ja Suomen Yhdyspankin markkinointitehtävissä projektipäällikkönä 1979–1992. Vuonna 1992 hän siirtyi yrittäjäksi sukunsa kuljetusliikkeeseen.

 Yksityiselämä 

Virén on ollut naimisissa Päivi Virénin (o.s. Kajander) kanssa vuodesta 1976. Heillä on kolme poikaa (Tuomas, s. 1977, Juho 1981 ja Matti 1987). Pojista Matti Virén on kansallisen tason keskimatkanjuoksija.

 Kunnianosoituksia 

 Virénille pystytettiin vuonna 1994 juoksijapatsaat Helsinkiin olympiastadionin kulmille sekä Myrskylän kirkonkylään. Patsaat on veistänyt Terho Sakki.Lasse Virenin juoksijapatsas , Helsingin kaupungin taidemuseo
 Virénin urheiluseura Myrskylän Myrsky on järjestänyt vuodesta 1974 alkaen Lassen hölkkä -yleisöjuoksutapahtuman, jossa Virénkin on usein juossut.
 Helsingin vuoden 1983 yleisurheilun MM-kisojen maskottina oli yleisöäänestyksellä nimensä saanut ”Lasse-jänis”, jonka esikuvana Virén oli.
 Montrealin olympiavoittojen jälkeen 1976 ilmestyi Reijo Lehtovirran säveltämä, Juha Vainion sanoittama ja Ranja Rasmussenin esittämä laulu ”Kulta-Lasse”.
 Myrskylä nimeää Paattipolun Lasse Virénin mukaan Lassen raitiksi hänen 70-vuotissyntymäpäivänsä kunniaksi.

 Kirjat 




 Lähteet 




 Viitteet 

 Kirjallisuutta 


 Aiheesta muualla 

 Suuret suomalaiset -kilpailun ehdokkaat (Internet Archive, tallennettu 21.6.2010)


Luokka:Suomalaiset olympiavoittajat
Luokka:Suomalaiset kestävyysjuoksijat
Luokka:Suomalaiset keskimatkojen juoksijat
Luokka:Suomalaiset maastojuoksijat
Luokka:Suomalaiset poliisit
Luokka:Kansanedustajat
Luokka:Uudenmaan vaalipiiri
Luokka:Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Luokka:Myrskylän kunnanvaltuutetut
Luokka:Myrskylän Myrsky
Luokka:Vuonna 1949 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:79.1 Yleisurheilu