Albrekt Mecklenburgilainen

Albrekt Mecklenburgilainen (saks. Albrecht von Mecklenburg, ruots. Albrekt av Mecklenburg) ; (n. 1340 – maalis-huhtikuu 1412)kansallisbiografia.fi: Albrekt Mecklenburgilainen (n. 1340 - 1412) oli Ruotsin kuningas vuosina 1364–1389 ja Mecklenburgin herttua. Albrekt oli vuodesta 1384 lähtien myös Mecklenburgin herttua nimellä Albrekt III.

 Suku 
Albrekt oli Mecklenburgin herttua Albrekt II:n (n. 1318–1379) ja Norjan ja Ruotsin prinsessa Eufemia Eriksdotterin (1317–1370) poika. Hänen enonsa oli Ruotsin ja Norjan kuningas Maunu Eriksson. Hänellä oli viisi sisarusta, joista hän oli toiseksi vanhin. Hänen äidinäitinsä oli Norjan kuningatar Ingeborg Hakonsdotter ja äidinisänsä herttua Erik Magnusson. 

 Uusi kuningas 

Vuonna 1363 Ruotsin aateli suunnitteli kapinaa kuningas Maunu Eerikinpoikaa vastaan ja sai tukea Albrektin isältä, Mecklenburgin herttualta, joka lähetti laivaston Ruotsiin Albrektin johdolla. Tukholma vallattiin saman vuoden syksynä. Vuonna 1364 Albrekt julistettiin laittomasti kuninkaaksi Moran kivillä. Tämän jälkeen alkoi kahdeksan vuotta kestänyt sisällissota. Gataskogenissa Enköpingin lähellä vuonna 1365 käydyssä taistelussa kuningas Haakonia ja Maunua vastaan jälkimmäinen otettiin vangiksi.

Albrektin valtaannousun myötä päättyi Bjälbo-suvun pitkä valtakausi Ruotsissa. Uuden kuningashuoneen perustaminen oli monin tavoin hankalaa, myös siksi, ettei Albrektilla ollut valmiina käyttökelpoista nimeä tai tunnusta suvulleen – Mecklenburgin saksalaisen herttuasuvun nimi tai vaakuna eivät Ruotsiin sopineet. Albrekt otti käyttöön Tre kronor -vaakunan, joka edelleenkin on Ruotsin valtion vaakuna.

Albrekt ei kuitenkaan ollut ensimmäinen Ruotsin kuningas, joka vaakunaa käytti, vaan myös Maunu Eerikinpoika oli sitä käyttänyt. Kuningas Maunulle kolme kruunua ei ollut ollut varsinainen vaakuna, vaan eräänlainen matkamuisto. Käydessään kosimassa tulevaa kuningatartaan Blankaa Namurissa Maunu Eerikinpoika oli vieraillut uudessa Kölnin tuomiokirkossa katsomassa Itämaan tietäjien pyhäinjäännöstä, joka oli tuolloin Pohjois-Euroopan merkittävin pyhäinjäännös. Caspar, Melchior ja Balthazar eli kolme viisasta miestä tunnetaan Keski-Euroopassa nimellä kolme kuningasta ja heidän tunnuksenaan on kolme kruunua. Kaikki Kölnin tuomiokirkkoon pyhiinvaelluksen tehneet saivat kantaa mukanaan kolmen kruunun kuvaa tunnustuksena ja muistona käynnistä. Edelleen Kölnin tuomiokirkon koristeluista löytyy kolme kruunua hyvin samanlaisessa muodossa, jossa olemme sen Ruotsin vaakunassa tottuneet näkemään.

Suosittu kuningas Maunu Eerikinpoika oli käyttänyt kolmea kruunua ylimääräisenä tunnuksenaan ja se oli tätä kautta Ruotsin kansalle tuttu tunnus. Myös Albrekt oli tehnyt pyhiinvaelluksen Kölniin itämaan tietäjien luo, joten hänelläkin oli oikeus käyttää kolmea kruunua. Hän otti tämän tunnuksen varsinaiseksi vaakunakseen Mecklenburgin herttuakunnan vaakunan sijaan. Ruotsin vaakunasta on esitetty myös näkemys, jonka mukaan kruunut symboloisivat Länsi-Göötanmaan, Itä-Göötanmaan ja Svean muinaisia kuningaskuntia.

 Kuninkaana 
Isänsä herttua Albrekt II:n lisäksi kuningas Albrektia tukivat myös useat Pohjois-Saksan ruhtinaat ja hansakaupungit. Kuningas Haakonin puolelle liittyi nyt Tanskan kuningas Valdemar Atterdag. Mecklenburgit saivat myös vaikean vihollisen tavallisista ruotsalaisista, jotka eivät pitäneet saksalaisista. Osa kansasta nousi kapinaan ja tuki kuningas Haakonia, ja Albrektin kannalta tilanne muuttui kriittiseksi, kun Haakon armeijansa kanssa leiriytyi Norrmalmiin lähellä Tukholmaa vuonna 1371. Ruotsalaisten aatelisten avulla Albrekt onnistui puolustamaan asemaansa, sillä aateliset pakottivat hänet ensin tekemään kuninkaan vakuutuksen, joka lisäsi heidän vaikutusvaltaansa ja vähensi suuresti Albrektin omaa valtaa. Tällä tavalla saavutettiin rauha, jolla kuningas Maunu Eerikinpoika vapautettiin vastineeksi siitä, että Albrektille maksettiin huomattavat lunnaat.pienoiskuva|Albrekt Mecklenburgilainen ja hänen isänsä herttua Albrekt II noin 1370Kuninkaan vakuutus, jonka Albrekt pakotettiin vannomaan, tarkoitti, että hän noudattaisi valtaneuvoston päätöksiä kaikissa tärkeissä asioissa. Kun paikka valtaneuvostossa vapautui, muut valtaherrat valitsivat seuraajan syntyperäisten ruotsalaisten miesten joukosta. Ruotsalaisia ​​miehiä oli määrä nimittää myös valtakunnan linnoittajiksi.

Ruotsin valtakunta oli nyt jaettu. Valtaneuvosto teki rauhan kuningas Haakonin kanssa vuonna 1371. Haakon sai koko Skaran hiippakunnan, loput valtakunnasta oli ollut vuodesta 1374 lähtien drotsi Bo Jonssonin (Grip) omistuksessa. Albrekt oli vielä muodollisesti Ruotsin kuningas, mutta käytännössä hän hallitsi vain Tukholmaa ja muutamia kuninkaallisia tiloja. Vitaaliveljet aloittivat toimintansa Albrektin aikana tämän jakamien kaapparikirjojen turvin.

Albrektin aikana todellinen valta oli aatelilla, erityisesti Bo Jonsson Gripillä, jolla oli hallussaan 1/3 valtakunnan maista. Kun herra Bo kuoli vuonna 1386, Albrekt yritti saada vallan ja drotsin hallussa olleet linnoitukset omiin käsiinsä, mutta aateliset halusivat estää keskusvallan voimistumista ja liittoutuivat Tanskan kuningatar Margareetan kanssa. Helmikuussa 1389 Margareetan joukot löivät Albrektin Falköpingin lähellä käydyssä Åslen taistelussa ja hänet sekä poika Eerik vangittiin kuudeksi vuodeksi. Isä ja poika vapautettiin vuonna 1395 sillä ehdolla, että he maksavat kolmen vuoden kuluttua huomattavan rahasumman tai luovuttavat Tukholman Margareetalle. Tämän sopimuksen seurauksena Margareeta otti Tukholman haltuunsa vuonna 1398. Muutamaa vuotta myöhemmin myös saksalaisten merirosvojen tekemät tuhot loppuivat.pienoiskuva|Albrekt Mecklenburgilaisen Tukholmassa lyöty aurtua eli örtugHänet vapautettiin vuonna 1395, ja hän palasi herttuakuntaansa Mecklenburgiin. Hänen poikansa ja perijänsä, Ruotsin kruununprinssi Eerik piti vielä hallussaan Gotlantia, mutta kuoli ennenaikaisesti ruttoon 26. heinäkuuta 1397, jonka jälkeen hänen tukijansa vähitellen antautuivat sekä Gotlannissa, jonka Saksalainen ritarikunta valloitti että Tukholmassa, jonka Margareeta sai haltuunsa vuonna 1398. Ruusuvuori 2004, s. 40–61 

Vapauduttuaan Albrekt lähti Mecklenburgiin, missä hän vuonna 1384 seurasi vanhempaa veljeään Henrikiä herttuana, mutta hänen seuraajansa, ns. vitaaliveljet valloittivat Gotlannin ja jäivät sinne, kunnes Saksalainen ritarikunta valloitti saaren.

Lopulta vuonna 1405 hän luopui kaikista oikeuksistaan ​​Gotlantiin kuningas Eerik Pommerilaisen ja kolmen valtakunnan hyväksi. Saari oli lunastettava vuonna 1408 Saksalaiselta ritarikunnalta ja samalla solmittiin rauhansopimus, jolla Albrekt luopui kaikista vaatimuksistaan ​​Ruotsin kuningaskuntaan.
pienoiskuva|Albrekt Mecklenburgilaisen ja Rikardis Schweriniläisen hauta Bad Doberanin luostarikirkossa Mecklenburgissa
Albrekt kuoli n. 73-74 -vuotiaana maalis-huhtikuun vaihteessa 1412 Bad Doberanissa ja hänet haudattiin Bad Doberanin luostarikirkkoon Mecklenburgissa.

 Avioliitot ja jälkeläiset 
Hän avioitui vuonna 1365 Rikardis Schweriniläisen (1348–1377) kanssa, joka oli vanhan von Hagenin ruhtinassuvun viimeisen kreivin, Otto I Schwerinin ja Mathilda (Mechthild) von Werle-Goldbergin tytär.

Heille syntyivät lapset:

 Erik Albrektsson Mecklenburgilainen (n. 1365–1397), Ruotsin valtaistuimen perillinen ja Gotlannin herra, avioitui Schwerinissä 12.-13. helmikuuta 1396 Sofia von Pommern-Wolgastin (1300-luku – ennen 1408) kanssa, joka oli Pommerin herttua Bogislaus IV:n ja Agnes von Braunschweig-Lüneburgin (hänen äitipuolensa) tytär. Erik kuoli lapsettomana ruttoon heinäkuussa 1397 Landskronan linnoituksessa Gotlannissa, hänet on haudattu Visbyn tuomiokirkkoon. 
 Rikardis Katarina Mecklenburgilainen, Richardis Catharina (n. 1370/1372–1400), avioitui Prahassa vuonna 1388 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle IV:n nuorimman pojan Johannes Böömilaisen (1370–1396), Määrin rajakreivin ja Görlitzin (Lausitzin) herttuan kanssa. Heille syntyi yksi lapsi, herttuatar Elisabet I Luxemburgilainen (1390–1451), josta tuli vuonna 1411 Luxemburgin hallitsija.

Albrekt avioitui toisen kerran Schwerinissä 12.–13. helmikuuta 1396 jo kahdesti leskeksi jo vuosina 1366 ja 1389 jääneen Agnes von Braunschweig-Lüneburgin kanssa (k. 1430/1434), joka oli Braunschweig-Lüneburgin herttua Magnus II:n ja Katharina von Anhalt-Bernburgin tytär. Samassa tilaisuudessa edellisen liiton poika herttua Erik avioitui Agneksen toisesta avioliitosta syntyneen tyttären kanssa. 

Heille syntyi lapsi:

 Albrekt V von Mecklenburg (1397–1423), Mecklenburgin ja Schwerinin herttua, avioitui vuonna 1423 Margarete von Brandenburgin (1410–1465) kanssa, joka oli Brandenburgin vaaliruhtinas Friedrich I:n ja prinsessa Elisabeth von Bayernin tytär; Albrekt kuoli pian häiden jälkeen lapsettomana.

 Lähteet 



 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Ruotsin kuninkaat
Luokka:Keskiajan henkilöt
Luokka:Vuonna 1338 syntyneet
Luokka:Vuonna 1412 kuolleet
Luokka:Suomen hallitsijat