Pentti Saarikoski

Pentti Ilmari Saarikoski (2. syyskuuta 1937 Impilahti – 24. elokuuta 1983 Joensuu) oli suomalainen runoilija, prosaisti ja suomentaja.

Elämä ja ura
Pentti Saarikosken vanhemmat olivat Simo ja Elli Saarikoski. Hänen äitinsä kuului Snellmanin sukuun. Saarikoskella oli vanhempi veli Ismo ja nuoremmat sisaret Sirkka ja Inkeri. Saarikoski kävi koulua Helsingin normaalilyseossa, jossa hänen koulutovereitaan ja hyviä ystäviään olivat Matti Klinge ja Anto LeikolaKlinge, Matti (2012). Kadonnutta aikaa löytämässä. Muistelmia 1936-1960..

Saarikoski julkaisi runokokoelmia vuodesta 1958 lähtien tasaisesti kuolemaansa saakka. 1960-luvulla hänen kirjoitustyylinsä alkoi muuttua ja erottautua yhä enemmän muusta suomalaisesta modernismista. Saarikoski itse kuvaili tyyliään demokraattiseksi tai dialektiseksi.

Saarikoski pakinoi nimimerkillä Nenä Ylioppilaslehteen, Uuteen Suomeen ja Kansan Uutisiin. Pakinat ivasivat kirkkoa, armeijaa, politiikkaa ja kaikenlaista konservatiivisuutta. Saarikoski parodioi virallisen Suomen juhlavaa kapulakieltä. Nenän viikoittaiset parodialla sävytettyjen kritiikkipakinat ilmestyivät Ylioppilaslehdessä kaksi vuotta. Saarikoskelle ei riittänyt pakinoiminen sanaleikkien ja hauskuttamisen keinoilla, vaan naurun piti hänen mielestään olla rankaisevaa. Sen ei tarvinnut olla parantavaa eikä rakentavaa.  Hän oli myös Suomen kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1972

Marraskuusta 1966 tammikuuhun 1967 Saarikoski oleskeli Prahassa. Hän muokkasi kokemuksesta omaelämäkerrallisen kirjan Aika Prahassa keväällä 1967. Postuumisti ajasta on julkaistu Prahan päiväkirjat vuonna 1998. Prahassa hän ylläpiti suhdetta syyskuussa 1966 tapaamaansa itäsaksalaiseen runoilija Sarah Kirschiin, jonka oli vaikea saada viisumia länteen.

Henkilönä Saarikoski oli jo ennen termin tutuksi tulemista "julkkis", jonka tekemisiä seurattiin ja joka kertoi mielellään asioistaan lehdille. Sekä hänen henkilöönsä että tuotantoonsa vaikutti rankka alkoholin käyttö. Se johti delirium-kohtaukseen ja sairaalahoitoon joutumiseen jo vuonna 1968 (ennen kohtausta hän ehti maalata Che Guevaran erään lausahduksen asuntonsa seinään: "Patria o muerte" – "Isänmaa tai kuolema"). Silti hän ei muuttanut juomatapojaan vaan jatkoi valitsemallaan linjalla aina kuolemaansa asti. Lisäksi hänen viimeinen vaimonsa kertoo Saarikosken polttaneen parhaimmilla päivillään noin kolme askia North Statea, ja olleen lähes jatkuvasti ainakin parin lasillisen mukaisessa olotilassa (1960-luvulla Saarikoski itse kertoo päiväkirjassaan pilanneensa keuhkonsa ja kuntonsa kahdella päivittäisellä askilla ja ainakin yhdellä tai kahdellakin viinapullolla päivässä). Pekka Tarkan mukaan Saarikoski kuitenkin piti pitkään myös selviä kausia, jolloin työskenteli, mutta viime vuosinaan luopui näistä, jolloin kunto huononi nopeasti.

Saarikosken elämää on käsitellyt laajasti Pekka Tarkka kaksiosaisessa elämäkertateoksessaan. Hän arvioi Saarikosken merkityksen suomalaisen kirjallisuuden historiassa erittäin suureksi, mutta toteaa tämän olleen erittäin ristiriitainen persoona. Suhteen julkisuuteen on sanottu saaneen joskus hyvinkin narsistisia sävyjä.

Saarikosken arkistoa löytyi Norjasta Mia Bernerin jäämistöstä, ja se talletettiin vuonna 2010 SKS:lle. Joukossa on tekstejä ja päiväkirjoja 1970-luvun loppupuolelta Saarikosken kuolemaan asti.Majander, Antti: SKS sai lisää Saarikosken päiväkirjoja. Helsingin Sanomat 2.11.2010, s. C 2.

Tuotanto
Saarikosken runotuotannosta on tapana nostaa laadukkaimpina esille erityisesti nuoruuden runot eli ns. kreikkalainen kausi (teokset Runoja, Toisia runoja sekä Runot ja Hipponaksin runot) sekä "vanhuuden runot" eli kolmen viimeisen runoteoksen muodostama Tiarnia-sarja. Runokokoelmaa Mitä tapahtuu todella? pidetään suomalaisen runon kannalta ratkaisevana irtiottona modernistisesta perinteestä. Marxilaisuuden kautta tuolloista ajankuvaa tulkinnut Mitä tapahtuu todella? aloitti samalla korostuneen poliittisen vaiheen Saarikosken runotuotannossa.

Saarikosken yritykset kirjoittaa romaani jäivät tuloksiltaan heikoiksi: ainoa Saarikoskelta julkaistu romaaniksi luokiteltava teos Ovat muistojemme lehdet kuolleet on pelkkä kollaasitekniikan harjoitelma. Saarikoskea pidetään kuitenkin eräänä Suomen huomattavimmista päiväkirjakirjoittajista: hän piti päiväkirjaa ensin nuoruusvuosinaan 1951–1958 sekä vuodesta 1966 kuolinvuoteen 1983 asti. Luovan työn kuvauksen ja tuolloisen kulttuuri- ja poliittisen elämän taltioinnin ohella päiväkirjoissa on esimerkiksi maailmankirjallisestikin harvinaislaatuisia deliriumkohtauksen kuvauksia, jotka on kirjoitettu kohtauksen aikana.

Saarikosken nuoruudenaikaisissa päiväkirjoissa tulee esiin uskonnollinen etsintä ennen julkista uraa. Keskisuomalainen-lehden kriitikon Hannu Waaralan mukaan se oli aitoa uskonnollista kamppailua ja pohdiskelua Kierkegaardin hengessä. Saarikoski itse piti päiväkirjojaan omana magnum opuksenaan runotuotannon ohella.

Ruotsin-kaudellaan Saarikoski käsikirjoitti myös kuunnelmia. Hän voitti Sokeain kuunnelmapalkinnon 1981 käsikirjoituksestaan Kuikan pelto. Kuikan pelto : Pentti Saarikosken köyhyyden filosofia. Yle Areena, kuunnelman esittelyteksti. Viitattu 29.1.2024. Ruotsissa hän asui kahdeksan vuotta Tjörnin saarella. Hänen tuotantoonsa siltä ajalta, tarkemmin 1980–1982 kuuluu postuumisti vuonna 1986 ilmestynyt kolmiosainen draamatrilogia Köyhyyden filosofia. Tähän kuuluvat Kuikan pellon lisäksi näytelmät Kevään ensimmäinen saalis, tarina, jonka perustuu Klövedalin kirkonvartijan Wiigin Nilsin tallentamaan Klövedalin papin maakunta-arkistosta löytämään tosipohjaiseen tekstiin köyhästä kalastajasta sekä Maria ja Metodius, joka pohjautuu Marian osalta pitkälti Rut Larssonin tjörnin murteella kirjoittamaan kirjaan De e möt som e könstit ja on Mia Bernerin Saarikoskella teettämä tilaustyö.

Suomentaja
Saarikoski myös suomensi useita kirjoja, kuten Homeroksen Odysseian, Aristoteleen Runousopin, James Joycen Odysseuksen ja J. D. Salingerin romaanin Sieppari ruispellossa. Hän käänsi suuren määrän aikalaisproosaa englannista, vaikka ei osannut englantia hyvin. Näitä käännöksiä, kuten Sieppari ruispellossa, onkin väitetty vapaatulkintaisuutensa vuoksi enemmän cover-versioiksi alkuperäisistä kuin varsinaisiksi käännöksiksi. Tätä vapautta – ja nimenomaan Siepparin vapaatulkintaa – kuvaava ilmaisu "Saarikoski-syndrooma" on jäänyt kriittiseen sanavarastoon. Aikalaisproosan käännösten laatuun vaikuttaa suuresti myös Saarikosken kulloinenkin motivoituneisuus: suuren osan käännöksistä hän teki vain rahan vuoksi, ja se näkyy toisinaan suoranaisena hutilointina.

Saarikosken englannista tekemiä suomennoksia on yhä enemmän kritisoitu, kuten H. K. Riikonen huomauttaa. Siepparin lisäksi huomion kohteena on ollut etenkin Herzog mutta myös Joycen Odysseus Suomennos J. P. Donleavyn veijariromaanista The Ginger Man (Holtiton mies) jäi häneltä kesken, ja sen viimeisteli toinen suomentaja, mutta Saarikoski sai sen nimiinsä kahdessa ensimmäisessä painoksessa. Kolmanteen painokseen kääntäjäksi merkittiin Erkki Haglund.Anhava s. 10 alaviite, toim. huom. Jukka Kemppisen mukaan kustannusmaailmassa tiedetään, mitä kaikkea Saarikoski on saanut nimiinsä.Jukka Kemppinen, Suomennoksista. 4.10.2007

Martti Anhava siteeraa Otavan kustannustoimittajaa Martta Eskelistä, joka toimitti suuren osan Saarikosken proosakäännöksistä: 

Anhava kuitenkin kehuu Sieppari-suomennosta: "Saarikoski sai aikaan eläväisen tulkinnan, joka on innostanut kokonaisia nuorisosukupolvia lukemaan." Hän heittää ajatuksen, että jos joku olisi tehnyt suomennoksen kieli keskellä suuta, teos olisi unohtunut saman tien. Anhavalle itselleenkin Sieppari oli elämys. Sen sijaan Joycen Odyssseuksesta hän sanoo, että teos olisi ansainnut "paneutuvampaa suhtautumista". Saarikoskella oli aikomus tehdä siihen korjauksia, siksi uusintapainos sai odottaa toteutumista 15 vuotta ennen uutta painosta. Korjaukset jäivät tekemättä, kun Saarikoski ymmärsi työn ylivoimaisuuden.Anhava s. 11

Tuomas Anhava oli sitä mieltä, että Saarikoskella oli sisäsyntyinen tärvelemisen halu. Saarikosken parhaina töinä hän on maininnut Platonin Gorgiaan ja Faidroksen sekä nuoruudenaikaisen Ksenofon-suomennoksenAnhava s. 12 Pekka Tarkan mukaan se kieli, jonka Saarikoski hallitsi parhaiten, oli saksa, mutta hän teki saksasta vain kaksi käännöstä: Max Frischin näytelmän Tuhopolttajat ja Bertolt Brechtin Pakolaiskeskustelut.Anhava s. 12

Elokuvakäsikirjoittaja
Kirjailijanuransa ohella Saarikoski toimi pariin otteeseen myös elokuvakäsikirjoittajana. Hän oli yksi käsikirjoittajista Veikko Itkosen elokuvassa Voi veljet, mikä päivä (1961) ja kirjoitti dialogin Risto Jarvan ja Jaakko Pakkasvirran ensimmäiseen elokuvaan Yö vai päivä (1962)., viitattu 18.5.2022

 Yksityiselämä 
Saarikoski oli naimisissa neljästi. Hänen vaimonsa ja myös sisaruksensa ovat myöhemmin laatineet useita hänen elämäänsä käsitteleviä teoksia.

Saarikosken puolisot:
 Tuula Saarikoski (o.s. Unkari) 1958–1964, lapset Helena s. 1958, Juri Saarikoski s. 1961
 Leena Larjanko (ei avioliitossa), poika Saska s. 1963
 Marjukka Saarikoski (o.s. Mela), 1964–1966, tytär Hertta Saarikoski s. 1964
 Tuula-Liina Varis (o.s. Puuppo), 1967–1975, tytär Anna Saarikoski-Tähtelä s. 1969
 Mia Berner

Saarikoski muutti vuonna 1974 Ruotsiin, missä neljännen vaimonsa Mia Bernerin suojissa laatimassaan Tiarnia-sarjassa koki vielä lyyrisen nousun, joka herätti hämmästystä ja ihastusta.

Saarikoski on haudattu Heinävedelle Uuden Valamon luostarin hautausmaalle. Elämänsä viimeisinä vuosina hän vietti useita jaksoja hiljentyneenä Uudessa Valamossa.

Mitä Missä Milloin -vuosikirjan toimituksen vuonna 1987 kokoama raati valitsi Saarikosken yhdeksi Suomen itsenäisyyden ajan 70 vaikuttajasta.Mitä Missä Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1988, s. 197. Helsinki: Otava, 1987. Vuonna 2004 järjestetyssä Suuret suomalaiset -äänestyksessä Saarikoski oli asiantuntijaraadin valitsemalla ennakkolistalla, mutta karsiutui yleisöäänestyksen tuloksena muodostuneelta lopulliselta sadan kaikkien aikojen suurimman suomalaisen listalta.Suuret suomalaiset, s. 258. Helsinki: Otava, 2004. .

 Teokset 
 Runoja 
 Runoja. Helsinki: Otava, 1958.
 Toisia runoja. Helsinki: Otava, 1958.
 Runot ja Hipponaksin runot. Helsinki: Otava, 1959.
 Maailmasta. Helsinki: Otava, 1961.
 Mitä tapahtuu todella?. Helsinki: Otava, 1962.
 Kuljen missä kuljen. Helsinki: Otava, 1965.
 Ääneen. Helsinki: Otava, 1966.
 Laulu laululta pois. Helsinki: Otava, 1966.
 En soisi sen päättyvän. Helsinki: Otava, 1968.
 Katselen Stalinin pään yli ulos. Helsinki: Otava, 1969.
 Onnen aika. Helsinki: Otava, 1971.
 Alue. Helsinki: Otava 1973.
 Eino Leino - legenda jo eläessään. Helsinki: WSOY, 1974. (Runomuotoinen henkilökuva)
 Ja meille jäi kiireetön ilta / Kvällen gör sig ingen brådska. Helsinki: Otava, 1975. (Yhdessä Mia Bernerin kanssa)
 Tanssilattia vuorella. Helsinki: Otava, 1977.
 Tanssiinkutsu. Helsinki: Otava, 1980.
 Hämärän tanssit. Helsinki: Otava, 1983.
 Otava on julkaissut edellä mainitut kolme runokokoelmaa Tiarnia-nimisenä yhteisniteenä vuonna 2012.





Proosateokset
 Ovat muistojemme lehdet kuolleet. Helsinki: Otava, 1964.
 Punaiset liput (pamfletti) Helsinki: Weilin + Göös, 1966.
 Aika Prahassa. Helsinki: Otava, 1967.
 Kirje vaimolleni. Helsinki: Otava, 1968.
 Ihmisen ääni. Helsinki: WSOY, 1976. (Osa eri tekijöiden Ihmisen ääni -kirjasarjaa)


Köyhyyden filosofia. Helsinki: Otava, 1986. (Kuunnelmia)


Päiväkirjat
 Nuoruuden päiväkirjat. Toim. Pekka Tarkka, Helsinki: Otava, 1984.
 Prahan päiväkirjat. Toim. Pekka Tarkka, Helsinki: Otava, 1998.
 Juomarin päiväkirjat. Toim. Pekka Tarkka, Helsinki: Otava, 1999.
 Toipilaan päiväkirjat. Toim. Pekka Tarkka, Helsinki: Otava, 2001.
 Suomentajan päiväkirjat. Toim. H. K. Riikonen ja Janna Kantola, Helsinki: Otava 2012.
 Pohjois-Haagan ja Keravan päiväkirjat. Toim. Tommi Liimatta, Helsinki: Otava 2019.

Suomennokset

 Eric Ambler: Mies Libanonista
 Saul Bellow: Herzog
 Saul Bellow: Tartu tilaisuuteen
 Saul Bellow: Uhri
 Malcolm Bradbury: Ajan mies
 Bertolt Brecht: Pakolaiskeskusteluja
 Italo Calvino: Paroni puussa
 Italo Calvino: Ritari joka ei ollut olemassa
 Roald Dahl: Joku kaltaisesi
 Roald Dahl: Rakkaani, kyyhkyläiseni
 F. Scott Fitzgerald: Yö on hellä
 James Joyce: Dublinilaisia
 James Joyce: Odysseus (Ulysses)
 Henry Miller: Ilmastoitu painajainen
 Henry Miller: Kravun kääntöpiiri
 Henry Miller: Marussin kolossi
 Philip Roth: Haamukirjailija
 Philip Roth: Intohimon professori
 Philip Roth: Portnoyn tauti
 Philip Roth: Rinta
 Philip Roth: Väärinymmärretty mies
 J. D. Salinger: Franny ja Zooey
 J. D. Salinger: Sieppari ruispellossa
 Dalton Trumbo: Sotilaspoika

Saarikosken antiikin suomennokset
 Hipponaksin säilyneet runot (teoksessa Runot ja Hipponaksin runot, 1959)
 Homeros: Odysseia (1972)
 Aristoteles: Runousoppi
 Euripides: Herakles
 Herakleitos: Yksi ja sama
 Ksenofon: Sokrates (Muistelmia, Pidot, Sokrateen puolustuspuhe)
 Sapfo: Iltatähti, häälaulu
 Theofrastos: Luonteita
 Platon: Gorgias, Faidros, Pidot
 Aristofanes: "Lysistrate"
 Evankeliumi Matteuksen mukaan (1969)

 Lauluja Saarikosken teksteihin 
Pentti Saarikosken runoihin ovat säveltäneet lauluja muun muassa Heikki Sarmanto (kokonaiset albumit Onnen aika ja Salakuljetettu ikoni),  Henrik Otto Donner (En soisi sen päättyvän, 1970), Tapio Lipponen (lauluyhtye Muksujen cd-kokoelma Viisumi keväästä syksyyn – kootut laulut 1966–1970) ja Eero Koivistoinen. Yksittäisiä lauluja Saarikosken teksteihin on myös monien muiden artistien albumeilla.

 Kunnianosoitukset ja palkinnot 
 Valtion kirjallisuuspalkinto vuosina 1963, 1966, 1970, 1973, 1981 ja 1982
 Kääntäjien valtionpalkinto vuosina 1970, 1973 ja 1982
 Kalevi Jäntin palkinto 1959
 Kariston proosapalkinto 1961
 Tammen kääntäjäpalkinto 1962
 Kirjailijaliiton palkinto 1963
 Mikael Agricolan palkinto 1965
 Otavan kääntäjäpalkinto 1970
 Pro Finlandia 1973
 Aleksis Kiven palkinto 1974
 WSOY:n kääntäjäpalkinto 1974
 Suomen Kulttuurirahaston palkinto 1975
 Sokeain kuunnelmapalkinto 1981
 Muistolaatta, Kerava 2004
 Otavan Pentti Saarikoski -kirjoituskilpailu 75-vuotisjuhlan kunniaksi 2012

 Lähteet 
 Tarkka, Pekka: Pentti Saarikoski: Vuodet 1937–1963. Otava 1996. - Uusi painos 2014 
 Tarkka, Pekka: Pentti Saarikoski: vuodet 1964–1983. Otava 2003. - Uusi painos 2014 
 Martti Anhava: Merisatakieli lurittelee. Pentti Saarikosken suomennoksista. Parnasso 5/2010 s. 10–12

Viitteet

 Kirjallisuutta 





Köykkä, Arto: Sakeinta sumua käskettiin sanoa Jumalaksi. Uskonnollinen kieli Pentti Saarikosken tuotannossa.] Väitoskirja: Helsingin yliopisto. 2017.







 Aiheesta muualla 

 Pentti Saarikoski 1960-luvun keskellä, Ylen Elävä arkisto
 Ylen Elävä arkisto: Pentti Saarikoski – vasemmiston äänitorvi (videotiedosto ei toimi)
 Saarikoski, kommunismi ja "uusi Eurooppa", Ylen Elävä arkisto
 Ylen Elävä arkisto: Pentti Saarikosken ja Tuula-Liina Variksen kahdeksan myrskyisää vuotta
 Pentti Saarikosken sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa 

 Pekka Tarkka, Saarikoski, Pentti Biografiasampo
.fi (Vapaasti luettava)
 Pentti Saarikoski. 375 humanistia 2.4.2015. Helsingin yliopisto.

Luokka:Suomalaiset kirjailijat
Luokka:Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Luokka:Pakinoitsijat
Luokka:Suomentajat
Luokka:SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Luokka:Pro Finlandia -palkitut
Luokka:Aleksis Kiven palkinnon saajat
Luokka:Kalevi Jäntin palkinnon saajat
Luokka:Mikael Agricola -palkinnon saajat
Luokka:Vuonna 1937 syntyneet
Luokka:Vuonna 1983 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit