Pälkäne

Pälkäne on Suomen kunta, joka sijaitsee Pirkanmaan maakunnassa, Tampereen seutukunnassa.

Pälkäneen naapurikuntia ovat Hattula, Hämeenlinna, Kangasala, Padasjoki ja Valkeakoski. Aikaisempia naapurikuntia ovat Pälkäneeseen liitetyn Luopioisen lisäksi olleet Hämeenlinnaan liitetty Hauho, Kangasalaan liitetyt Kuhmalahti ja Sahalahti, Valkeakoskeen liitetty Sääksmäki sekä Hattulaan liitetty Tyrväntö. Pälkäne, Luopioinen ja Kuhmalahti, alun perin lisäksi Sahalahti, muodostivat Kaakkois-Pirkanmaan seutukunnan.Hannu Tarmio, Pentti Papunen ja Kalevi Korpela (toim.): Suomenmaa 6: maantieteellis-yhteiskunnallinen tieto- ja hakuteos, s. 337–341. Porvoo-Helsinki: WSOY, 1976. . Pälkäneeltä on matkaa Hämeenlinnaan 45 kilometriä, Tampereelle 35 kilometriä, Lahteen 90 kilometriä ja Helsinkiin 140 kilometriä.

Kunnassa asuu  ihmistä, ja sen pinta-ala on  km², josta  km² on vesistöjä. Väestötiheys on  asukasta/km².

Kunnan asutus on jakautunut kolmeen suureen taajamaan sekä kunnan länsiosien kyliin. Kirkonkylä Onkkaalan ohella Pälkäneen suurimpia asutuskeskittymiä ovat Iltasmäki ja Laitikkala sekä Luopioisten kirkonkylä, Aitoo, Puutikkala, Rautajärvi ja Kyynärö.

Pälkäneen kautta kulkee Tampereen ja Lahden välinen valtatie 12. Myös valtatie 3:n Hämeenlinnan ja Tampereen välinen osuus kulki 1960-luvulle asti Pälkäneen kautta; valtatiet yhtyivät Laitikkalassa. Tuolloin vielä sorapintainen tie rakennettiin uudelleen 1960- ja 1970-lukujen taitteessa ja nykyisin se on kantatie 57. Valtatie 3:n vanha linjaus noudattaa historiallisen, Hämeestä Pohjanmaalle kulkeneen maantien reittiä. Pälkäneeltä lähtevät seututiet Sahalahdelle ja Kuhmalahdelle (molemmat kuuluvat nykyisin Kangasalaan), Valkeakoskelle, Hauholle (nykyisin osa Hämeenlinnaa) ja Padasjoelle.

Pälkäneellä on 1400- ja 1500-lukujen vaihteen tienoilla rakennettu kivikirkko, joka hylättiin uuden kirkon valmistuttua. Nykyisin käytössä oleva tiilikirkko, jonka suunnitteli arkkitehti Carl Ludvig Engel, valmistui 1839. Sappeen kylässä on hiihtokeskus. Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen Hämeen tutkimusasema toimi Myttäälän entisessä sotilasvirkatalossa vuosina 1927–2005. Muita huomattavia maatiloja ovat Ruotsilan, Ruokolan ja Kuiseman kartanot.

 Maantiede ja luonto 

Pälkäneen maisemakuvaa hallitsevat useat järvet, joista suurimmat ovat Mallasvesi Onkkaalan länsipuolella ja Pälkänevesi sen itäpuolella, sekä osittain Kangasalan puolella oleva Roine ja Hauhon (Hämeenlinnan) puolella oleva Ilmoilanselkä. Pälkäneen länsiosassa Roineen ja Mallasveden erottaa toisistaan suurehko Hausalon saari.

Pälkäneen kautta kulkee Salpausselältä Pohjanmaalle ulottuva harjujakso, jonka selväpiirteisin ja korkein osa kunnan alueella on Onkkaalan luoteispuolella oleva Syrjänharju. Syrjänharjun korkeimmalla kohdalla (67 m Mallasveden yläpuolella) on vesitorni. Luoteessa Kangasalan rajalla harju levittäytyy parikymmentä metriä ympäristöään korkeammalla olevaksi Isokankaaksi. Isokankaan eteläosassa on lähes 30 metriä syvä suppa, Isolukko, joka on syntynyt hiekkaan uponneen suuren jäälohkareen sulaessa. Iltasmäessä harju on vielä selvästi näkyvissä, mutta kunnan etelärajaa kohti harjujakso muuttuu vähitellen melko huomaamattomaksi.

Onkkaalan länsipuolella Mallasveden rannassa sijaitseva Keiniänrannan tervaleppäkorpi on Suomen suurin yhtenäinen tervaleppämetsikkö.

Luopioinen sijaitsee vedenjakajaseudulla, ja maastoltaan se on kankare- ja mäkimaata, jossa korkeuserot ovat monin paikoin yli 20, jopa 50 metriä. Korkeimmat maastonkohdat ovat 180 metrin korkeudelle merenpinnasta ulottuvat Multivuori ja Isovuori luoteessa entisten Kuhmalahden ja Sahalahden rajan tuntumassa. Luopioisten järvistä huomattavin on Kukkia, johon laskevat kaakosta Kuohijärvi ja koillisesta Rautajärvi, Kyynäröjärvi ja Ämmätsänjärvi. Kukkian vedet purkautuvat Vihavuoden kosken kautta Isoon Roineveteen entisen Hauhon puolelle.Hannu Tarmio, Pentti Papunen ja Kalevi Korpela (toim.): Suomenmaa 5: maantieteellis-yhteiskunnallinen tieto- ja hakuteos, s. 100–105. Helsinki: WSOY, 1973. .

Historia
Pälkäneltä on löydetty runsaasti kivikaudelta peräisin olevia esineitä, ja myös rautakautisia löytöjä on paljon. Varhaisimmiksi ajoitetut esineet osoittavat suomalaisten asettuneen Pälkäneelle jo 300-luvulla ajanlaskun alun jälkeen. Todennäköisimmin ensimmäiset asukkaat saapuivat läheisestä ikivanhasta keskuksesta Kangasalta.

Aikaisemmin luultavasti Sääksmäkeen kuulunut Pälkäne mainittiin itsenäisenä seurakuntana vuonna 1405 ja ainakin jo vuonna 1445 sillä oli oma kirkkoherra. Sahalahden seurakunta erotettiin Pälkäneestä vuonna 1581.Otavan iso tietosanakirja, osa 7. Helsinki: Otava, 1964. Pälkäneen varhaisista yhteyksistä Sääksmäkeen osoittaa, että kun paavi vuonna 1340 julisti 25 sääksmäkeläistä talonpoikaa pannaan, näiden joukossa oli kolme pälkäneläistä, jotka asuivat Onkkaalassa ja Harhalassa. Vuonna 1539 Pälkäneellä oli 38 kylää ja niissä yhteensä 202 taloa; luvuissa oli mukana myöhempi Sahalahti.

Pälkäneläisillä talonpojilla oli keskiajan lopulla laajoja erämaa-alueita ja kalavesiä nykyisen Keski-Suomen pohjoisosissa muiden muassa Pihtiputaan, Viitasaaren, Kannonkosken ja Konginkankaan tienoilla. Kuningas Kustaa Vaasa lakkautti erämaaomistukset 1500-luvun puolivälissä, minkä jälkeen näille alueille asettui savolaisia uudisasukkaita.

Kostianvirta syntyi luonnonmullistuksessa vuonna 1604, kun Pälkänevesi puhkaisi itselleen uuden lasku-uoman Mallasveteen harjujakson matalimmasta kohdasta. Aikaisemmin Pälkänevesi oli laskenut Längelmäveteen ja sen vanhan lasku-uoman Sarsanvirran kautta Roineeseen. Luonnonmullistuksen seurauksena Sarsanvirta kuivui ja Längelmävesi alkoi laskea samassa yhteydessä syntyneen Iharinkosken kautta Pälkäneveteen.

Pälkäneellä käytiin vuonna 1713 Kostianvirran taistelu. Se oli osa suurta Pohjan sotaa.

Suuren Pohjan sodan vuoksi Viipurista pakenemaan joutunut kirjanpainaja Daniel Medelplan oleskeli Kukkolan kylässä, jossa hän kaiversi aapisen puulaatoille ja painoi niillä pienehkön määrän kirjoja vuonna 1719. Viimeinen tiedossa ollut kappale Medelplanin painamaa aapista oli ostettu Turun akatemian kirjastoon ja tuhoutui Turun palossa vuonna 1827. Pälkäneellä on kaksi Medelplanille omistettua muistokiveä: toisen pystytti Pälkäneen seurakunta vanhan kirkon pihaan vuonna 1949, ja toisen Kukkolan kyläläiset hänen vanhalle asuinpaikalleen vuonna 1964.

Pälkäne joutui uudelleen sotanäyttämöksi kansalaissodan aikana kevättalvella 1918. Tällöin tuhoutuivat tulipaloissa muiden muassa Närin ja Kuiseman kartanoiden päärakennukset. Laitikkalan taistelussa kaatuneiden teiskolaisten ja ylöjärveläisten valkoisten muistomerkki on kylän lounaispuolella keskellä peltoaukeaa, nykyisen kantatie 57:n varrella.

Pälkäneelle asutettiin toisen maailmansodan jälkeen Kivennavan siirtoväkeä.Mitä-Missä-Milloin 1951, s. 127.

Luopioinen muodostettiin Hauhoon kuuluvaksi Vesikansan saarnahuonekunnaksi vuonna 1682, ja kappeliseurakunnaksi se korotettiin vuonna 1693. Itsenäiseksi seurakunnaksi Hauhosta Luopioinen tuli vuonna 1880.

Pälkäneeseen aikaisemmin kuulunut Roineen länsipuolella sijaitseva, muusta kunnasta erillään ollut Painon kylä siirrettiin Valkeakoskeen vuonna 1975. Pälkäne ja Luopioinen yhdistyivät kuntaliitoksessa 1. tammikuuta 2007. Uuden kunnan nimeksi tuli Pälkäne ja vaakunaksi Luopioisten vaakuna. Kuntaliitokseen saakka käytössä olleen vaakunan oli suunnitellut Gustaf von Numers ja se oli vahvistettu vuonna 1956.Mitä-Missä-Milloin 1980, s. 169.
Kuntien yhdistyessä Pälkäneen 27-jäseninen ja Luopioisten 21-jäseninen kunnanvaltuusto yhdistyivät. Kunnanvaltuusto toimi 48-jäsenisenä vaalikauden 2005–2008 loppuun, minkä jälkeen aloitti uusi 27-jäseninen valtuusto.

Pälkäneen pitkää historiaa hallinnollisena keskuksena ilmentää kunnan keskusta-alueen Onkkaalan ja valtatien 12 itäpuolella sijaitsevien Epaalan ja Kuulialan peltoaukeiden määrittely valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Pälkäneen pitäjänkeskus siirtyi Epaalan-Kuulialan alueelta nykyiselle paikalleen 1800-luvun kuluessa. Uuden keskustan historiaa ilmentäviä rakennuksia ovat kirkon ja hautausmaan ohella esimerkiksi nimismiehen ja lääkärin talot, seurojentalo Nuija, Vilpolan tanssilava, Kuulialan tilan tuulimylly, koulurakennukset 1800-luvun lopulta sekä pankki- ja liikerakennukset. Museoviraston määrittelemään arvoalueeseen sisältyvät myös Kostianvirran alueen sotahistoriaa ilmentävät rakennukset, muinaisjäännökset sekä puolustusvarustukset.

Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.

Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Pälkäneellä oli 6 567 asukasta, joista 3 665 asui taajamissa, 2 833 haja-asutusalueilla ja 69:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Pälkäneen taajama-aste on 56,4 %. Pälkäneen taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:

 #  Taajama  Väkiluku(31.12.2017) 1  Onkkaala 2 637 2  Luopioisten kirkonkylä 613 3  Aitoo 415

Kunnan keskustaajama on lihavoitu.

Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Pälkäneellä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
 Pälkäneen seurakunta
 Luopioisten kappeliseurakunta

Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Pälkäneellä toimii Pälkäneen helluntaiseurakunta.

Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Pälkäneen alueella toimii Tampereen ortodoksinen seurakunta.https://ort.fi/seurakunnat-hiippakunnat-ja-luostarit/seurakunnat/tampereen-ortodoksinen-seurakunta 

Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Pälkäneen kunnan nykyisellä alueella.
 Luopioisten seurakunta (liitetty Pälkäneen seurakuntaan 2007)

Kylät
180px|pienoiskuva|Pälkäneen vaakuna ennen vuotta 2007. Pälkäneen nykyinen vaakuna on entinen Luopioisten vaakuna.
Seuraavassa Pälkäneen kylät on jaoteltu kahteen ryhmään vuonna 2007 tehtyä kuntaliitosta edeltäneen kuntajaon mukaan.

Pälkäne
Epaala, Harhala, Huhtioinen, Huntila, Kaitamo, Kankahainen, Kantokylä, Kinnala, Kirpu, Kollola, Kotila, Kuisema, Kukkola, Kuuliala, Kärväntälä, Laitikkala, Lovensalo, Luikala, Myttäälä, Mälkilä, Mällinoja, Oksala, Onkkaala, Pappila, Pitkäjärvi, Pohjalahti, Ruokola, Ruotsila, Salmentaka, Sappee, Seitsye, Tauriala, Tausti, Tommola, Töyräniemi, Vuolijoki ja Äimälä.

Asutusalueita, jotka eivät ole rekisterikyliä: Iltasmäki, Ohveno ja Vimmu.

Luopioinen
Haltia, Luopioinen, Kuohijoki, Kyynärö, Padankoski, Puutikkala, Rautajärvi, Ämmätsä, Evinsalo, Kajantila, Kantola, Karviala, Kaukkala, Kouvala, Lemmettylä, Miemola, Mustilahti, Okerla, Sairiala, Säynäjärvi ja Vahdermetsä.

Asutusalueita, jotka eivät ole rekisterikyliä: Aitoo, Holja ja Vihavuosi.

Kuvia

Liikenne
Pälkäneen kirkonkylään pääsee seuraavia teitä pitkin valtatietä 12 Tampereelta ja Lahdesta, kantatietä 57 Hämeenlinnasta, seututietä 307 Valkeakoskelta sekä seututietä 322 Luopioisista.

 Tunnettuja pälkäneläisiä 
 Fredrik Bergstadi, opettaja, pappi ja kirjailija
 Juho Franssila, näytelmäkirjailija
 Jouko Grip, vammaishuippu-urheilija
 Theodolinda Hahnsson, ensimmäinen suomenkielinen naiskirjailija
 Ilkka Hakalehto, poliitikko ja historioitsija
 Heikki S. Heikkilä, insinööri, gemmologi, yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
 Matti Heikkilä, kunnallisneuvos ja poliitikko
 Riku Helenius, jääkiekkomaalivahti (SM-kultamitalisti 2012)http://www.eliteprospects.com/player.php?player=7451
 Matti Helenius-Seppälä, raittiusliikkeen vaikuttaja ja poliitikko
 Miina Häger, kirjailija
 Maria Järvinen, kirjailija
 Kari Kataja, ampumahiihtäjä
 Leevi Kauppi, yritysjohtaja, maanviljelysneuvos
 Tanja Komulainen, kiekonheittäjä
 Allan Korpi, raviohjastaja
 Esko Koskenvesa, professori ja historioitsija
 Marjatta Koskenvesa, rovasti ja kirjailija
 Sedu Koskinen, ravintoloitsija, ex-SM-tason jalkapalloilija
 Kai Krohn, professori ja AIDS-tutkija
 Viljo Laakso, jääkärieverstiluutnantti
 Eero Laaksonen, Mannerheim-ristin ritari
 Eino Jalmari Leino, kunnallismies
 Mikko Leppilampi, näyttelijä
 Eemil Linna, maanviljelijä ja poliitikko
 Daniel Medelplan, kirjanpainaja ja puupiirrosten tekijä
 Teemu Mäntysaari, muusikko
 Severi Nuormaa, runoilija, toimittaja ja kansansivistäjä
 Pekka Oivio, SAK:n puheenjohtaja
 Aku Peltonen, näyttelijä
 Anna-Liisa Prinkkala, voimanostaja
 Erkki Saarinen, jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja
 Toivo Salonen, pikaluistelija
 Heikki Silvennoinen, muusikko, näyttelijä
 Leena Sipilä, pikajuoksija
 Väinö Sipilä, kestävyysjuoksija
 Matti Sulamaa, lastenkirurgi
 Jaakko Syrjä, kirjailija
 Kaarlo Tiililä, kouluneuvos
 Keijo Tiitola, ampumahiihtäjä

 Kulttuuri 
 Murre 
Pälkäneen alueella puhutun kielen perustana on perihämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Perihämäläinen murrealue on hämäläismurteiden keskeisin alue. Perihämäläisellä murteella on 19 tyypillistä hämäläistä murrepiirrettä.

 Ruokakulttuuri 
Pälkäneen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla tuuvinki eli imelletty perunalaatikko, suolalahna, palviliha, varikoinen, makea sahti ja luumukreemi.Kolmonen, Jaakko 1988. Kotomaamme ruoka-aitta: Suomen, Karjalan ja Petsamon pitäjäruoat, s. 74. Helsinki: Patakolmonen.

 Elinkeinot 
Työpaikkojen osuus Pälkäneellä on jakautunut seuraavasti vuonna 2020 alkutuotanto 12,7 %, jalostus 18,7 % ja palvelut 65,8 %. Työpaikkaomavaraisuus Pälkäneellä on ollut 202 71,5 %.

 Katso myös 
 Luettelo Pälkäneen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Pälkäneen kunnan kotisivu
 Tilastokeskus – Pälkäneen avainluvut
 Pälkäneen seurakunnan kotisivu
 Pälkäneen Vanhankirkon Suojeluyhdistys  Rauniokirkon historiaa ja tietoja suojelutoimista
 Verkkolehti Pälkänet 

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit