Wannseen konferenssi

Wannseen konferenssi oli natsi-Saksan korkeiden virkamiesten kokous, jossa Saksan virastoille tiedotettiin ”juutalaiskysymyksen lopullisesta ratkaisusta”. Päätös siitä oli syntynyt jo aikaisemmin, ja Wannseen kokous oli tiedotustilaisuus, joka osoitti sen, että kansanmurhasta oli tullut osa valtakunnan virallisesti harjoittamaa politiikkaa. Kokous järjestettiin 20. tammikuuta 1942 Wannseen rannalla sijaitsevassa huvilassa Berliinin lounaisella esikaupunkialueella. Lopullinen ratkaisu johti holokaustiin, juutalaisten kansanmurhaan.

Valmistelu
Kokouksen oli kutsunut koolle Saksan valtion turvallisuusviraston, natsivaltion poliisitoimen ja salaisen palvelun keskuksen päällikkö Reinhard Heydrich. Kokous oli tarkoitus järjestää jo 9. joulukuuta 1941, mutta se siirrettiin äkillisten syiden vuoksi tammikuulle ja pidettiin 20. tammikuuta 1942 huvilassa aamiaisen yhteydessä.Benz 2000, s. 7–8.

Osallistujat
Tilaisuuteen kutsuttiin 13 kansallissosialistisen Saksan valtakunnan virkamiestä. He olivat valtiosihteereitä ja upseereita, ja he muodostivat suunnilleen johtohierarkian kolmannen tason. Virallisesti tilaisuutta kutsuttiin "valtiosihteerien neuvonpidoksi". Paikalla oli 16 henkilöä, mukaan lukien pika- ja konekirjoittajatar.Benz 2000, s. 8.

Läsnä olivat:

 SS-Obergruppenführer Reinhard Heydrich, RSHA:n päällikkö
 Gauleiter, tohtori Alfred Meyer, Itäisten miehitettyjen alueiden ministeriö.
 Reichsamtleiter, tohtori Georg Leibbrandt, Itäisten miehitettyjen alueiden ministeriö.
 Valtiosihteeri, tohtori Wilhelm Stuckart, sisäasiainministeriö.
 Valtiosihteeri, tohtori Erich Neumann, nelivuotissuunnitelman päällikkö.
 Valtiosihteeri, tohtori Roland Freisler, oikeusministeriö.
 Valtiosihteeri, tohtori Josef Bühler, kenraalikuvernementti.
 Alivaltiosihteeri, tohtori Martin Luther, ulkoasiainvirasto.
 SS-Oberführer Gerhard Klopfer, puoluekanslia.
 Ministerialdirektor Friedrich Wilhelm Kritzinger, valtakunnankanslia.
 SS-Gruppenführer Otto Hofmann, rotu- ja asutustoimisto.
 SS-Gruppenführer Heinrich Müller,  Gestapon (RSHA Amt IV) päällikkö
 SS-Obersturmbannführer Adolf Eichmann, RSHA Amt IV B 4:n päällikkö.
 SS-Oberführer, tohtori Karl Schöngarth, Sicherheitsdienstin johtaja.
 SS-Sturmbannführer, tohtori Rudolf Lange, SD:n Latvian osaston johtaja.

Keskustelujen sisältö
Keskustelun aiheena oli jo edellisvuonna korkeammalla tasolla päätetty "lopullinen ratkaisu" eli suunnitelma murhata kaikki juutalaiset. Heydrichin tarkoituksena oli tiedottaa päätöksestä sekä yhtenäistää päälinjat. Kokouksessa esiteltiin ajatus juutalaisten karkotuksista itään ”sopivaan työhön jonka kuluessa epäilemättä suuri osa eliminoituu luonnollisten syiden kautta”. Jäljelle jääneet oli tarkoitus ”käsitellä”, koska he muutoin vapautuessaan toimisivat ”uuden juutalaisen elpymisen” siemenenä.Benz 2000, s. 11–13.

Jotkut keskustelijat esittivät konkreettisia näkemyksiä siitä, miten joukkomurha tulisi toteuttaa. Krakovan valtiosihteeri Josef Bühler painosti Heydrichia ottamaan lopullisen ratkaisun käyttöön Puolan kenraalikuvernementissa. Kokouksessa puhuttiin myös "sekarotuisista" ja "seka-avioliitossa" olevista juutalaisista sekä haettiin tarkkaa määritelmää siitä, ketkä kaikki olivat "juutalaisia" ja ketkä "saksalaisia" ja miten eri tason sekarotuisia tulisi kohdella. SS-Gruppenführer Otto Hoffmann vaati laajempaa "sekarotuisten" sterilisoinnin käyttöä, ja valtiosihteeri Wilhelm Stuckart vaati laajoja pakkosterilisointeja.Benz 2000, s. 13–15.

Pöytäkirjat
Kokouspöytäkirjat eivät mainitse suoraan joukkomurhaa. Pöytäkirjaa pitänyt Adolf Eichmann tunnusti kuitenkin myöhemmin, että todellisuudessa kokouksessa käytettiin kokousprotokollaa paljon suorempaa kieltä – käytettyjä termejä olivat esimerkiksi ”tuhoaminen” ja ”annihilointi”.

Pöytäkirjoista tehtiin 30 jäljennöstä, joista ulkoasiainviraston alivaltiosihteeri Martin Lutherille kuuluneen 16. jäljennöksen liittoutuneet löysivät toukokuussa 1946. Luther oli kuollut sydänkohtaukseen vuotta aiemmin, eikä ollut ehtinyt hävittää kaikkia asiakirjojaan muiden johtavien kansallissosialistien tavoin.

Kokousta pidetään ensimmäisenä keskusteluna lopullisesta ratkaisusta, ja se on poikkeuksellinen siinäkin mielessä, että kokouksen pöytäkirjat päätyivät toisen maailmansodan lopulla kokonaisuudessaan liittoutuneiden haltuun. Niiden avulla pystyttiin Nürnbergin oikeudenkäynnissä todistamaan juutalaisvainojen järjestelmällisyys.

Lähteet


Viitteet

Aiheesta muualla

 Pöytäkirja 
 Wannsee Holocaust-sivustossa  

Luokka:Holokausti
Luokka:Natsi-Saksa
Luokka:Idän yleissuunnitelma
Luokka:Toisen maailmansodan konferenssit
Luokka:1942