Joonas Kokkonen

Joonas Kokkonen (13. marraskuuta 1921 Iisalmi – 2. lokakuuta 1996 Järvenpää) oli 1900-luvun arvostetuimpia suomalaisia taidemusiikin säveltäjiä ja Suomen Akatemian jäsen. 

Kokkosen oopperan Viimeiset kiusaukset on katsottu mullistaneen suomalaisen kirkollisen näköalan oopperaan ja sen ilmaisuvoimaan. Kotimaa nimesi Kokkosen 100 merkittävimmän itsenäisyyden ajan kirkollisen vaikuttajan joukkoon Suomessa vuonna 2017.

 Ura 

Kokkonen valmistui 1948 filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta pääaineenaan musiikkitiede ja suoritti pianonsoiton diplomin Ilmari Hannikaisen johdolla Sibelius-Akatemiassa vuonna 1949. Seuraavana vuonna hän piti ensikonserttinsa pianistina.Virtamo, Keijo (toim.): Otavan musiikkitieto (2. painos), s. 193. Helsinki: Otava, 1997. Sävellystä hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa muun muassa Aarre Merikannon johdolla. Sibelius-Akatemian professoriksi hänet nimettiin vuonna 1959 ja Suomen Akatemiaan 1963.

Kokkonen toimi sävellystyönsä lisäksi monissa musiikki- ja kulttuurialan luottamustehtävissä: muun muassa Suomen Säveltäjien ja Teoston puheenjohtajana. Kokkonen saavutti monien luottamustehtäviensä kautta harvinaisen vaikutusvaltaisen aseman suomalaisessa musiikkielämässä, jopa siinä määrin, että hänestä tehty TV-dokumentti kantaa nimeä ”Musiikin Kekkonen”. Joonas Kokkonen asui Alvar Aallon suunnittelemassa Villa Kokkosessa Järvenpäässä.

Kokkonen sävelsi muun muassa neljä sinfoniaa, kolme jousikvartettoa ja sellokonserton, mutta hänen kuuluisin teoksensa on ooppera Viimeiset kiusaukset, jonka ensiesitys oli Suomen Kansallisoopperassa vuonna 1975. Viimeiset kiusaukset kertoo Paavo Ruotsalaisen elämästä ja perustuu Lauri Kokkosen samannimiseen näytelmään. Se on yli 500 esityskerrallaan toiseksi eniten esitetty suomalainen ooppera, ja se on tuotettu Kansallisoopperan lisäksi Savonlinnan oopperajuhlilla ja monissa maakuntaoopperoissa. Suomen Kansallisooppera esitti Viimeisiä kiusauksia useilla ulkomaanvierailuillaan, muun muassa Metropolitanin oopperassa vuonna 1983.

Oopperan ohella Kokkosen tuotannon ytimen muodostavat neljä sinfoniaa. Kokkosen tiedetään kamppailleen viidennen sinfonian säveltämisen kanssa jo oopperansa työstämisen ajoista aina viimeisiin vuosiinsa asti, mutta teos ei koskaan valmistunut, eikä siitä ole löytynyt edes luonnosmateriaalia. 

Kokkonen toimi uransa aikana myös musiikkiarvostelijana ja julkaisi musiikkitieteellisiä tutkielmia.

 Tunnustuksia 

 filosofian kunniatohtori (Jyväskylän yliopisto 1976)Virtamo (toim.), 1997.
 Pohjoismaiden neuvoston musiikkipalkinto 1968
 Wihurin kansainvälisten palkintojen rahaston Sibelius-palkinto 1973
 kirkon sävellyspalkinto 1976 
 Jyväskylän kulttuuripäivien ja Teoston kunniapuheenjohtaja
 SULASOL:n ja Suomen Säveltäjät ry:n kunniajäsen
 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen 1972–
 Akademie der Künste der DDR:n kirjeenvaihtojäsen 1975–
 Académie Européenne des Sciences, des Arts et des Lettresin jäsen 1981–

 Teoksia 

pienois|Joonas Kokkonen säveltämässä 1. sinfoniaansa vuonna 1959.
pienois|Villa Kokkonen.
 Ooppera 
 Viimeiset kiusaukset

 Orkesteriteokset 
 1. sinfonia (1958–1960)
 2. sinfonia (1960–1961)
 3. sinfonia (1967)
 4. sinfonia (1971)
 Musiikkia jousiorkesterille (1956–1957)
 Sinfonia da camera (12 soolojouselle) (1963–1964) 
 Opus sonorum (1963–1964)
 Sinfonisia luonnoksia (1968)
 ...durch einen Spiegel... (12 jouselle ja soolocembalolle) (1976–1977)
 Il Paesaggio (kamariorkesterille) (1986–1987)
 Sellokonsertto (1969)

 Kamarimusiikki 
 Pianotrio (1948)
 Pianokvintetto (1953)
 kolme jousikvartettoa (1959, 1966, 1976)
 Sellosonaatti (1976)
 Puhallinkvintetto (1973)

 Pianoteokset 
 Pielavesi (1939)
 Sonatina (1964)
 Viisi bagatellia (1968–1969)

 Teoksia lauluäänelle ja pianolle 
 Neljä laulua Uuno Kailaan runoihin (1944–1953)
 Illat (1955)
 Sub rosa (1972–1973)

 Kuoroteokset 
 Missa a cappella (1963)
 Sammakon virsi sateen aikana (1963)
 Lehvillä puiden (1966)
 Laudatio Domini (1966)
 Requiem (1981)
 ”Sormin soitti Väinämöinen” (1984–1985)

 Urkuteokset 
 Hääsoitto (1968)
 Surusoitto (1969)
 Lux aeterna (1974)
 Iuxta crucem (1979)

 Sävellysoppilaita 
 Henrik Otto Donner
 Paavo Heininen
 Mikko Heiniö
 Reijo Jyrkiäinen
 Pekka Kostiainen
 Jouko Linjama
 Tapani Länsiö
 Pehr Henrik Nordgren
 Martti Parkkari
 Pentti Raitio
 Aulis Sallinen
 Erkki Salmenhaara
 Harri Wessman

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 
 Hako, Pekka: Voiko varjo olla kirkas. Joonas Kokkosen elämä. Helsinki: Ajatus, 2001. 
 Karjalainen, Elina: Joonas Kokkonen. Näköaloja luovuuteen ja ihmisyyteen. Helsinki: WSOY, 1982. .
 Kokkonen, Joonas: Joonas Kokkonen ja Timo Mäkinen keskustelevat musiikista ja elämästä. Savonlinna: Savonlinnan oopperajuhlien kannatusyhdistys, 1979. .
 Kokkonen, Joonas: Ihminen ja musiikki. Valittuja kirjoituksia, esitelmiä, puheita ja arvosteluja. Toimittanut Kalevi Aho. Helsinki: Gaudeamus, 1992. .
 Mäkinen, Timo & Nummi, Lassi & Teerisuo, Timo: Kuvastimessa ... durch einen Spiegel ... Joonas Kokkonen. Juhlakirja Joonas Kokkoselle 13.11.1981. Savonlinna, 1981. .
 Salmenhaara, Erkki: Miten sävellykseni ovat syntyneet. 12 suomalaista säveltäjää kertoo. Helsinki: Otava, 1976. .


 Aiheesta muualla 

 Poroila, Heikki: Yhtenäistetty Yhtenäistetty Joonas Kokkonen (koko sävellystuotanto listattuna suomalaisia tiedonhakijoita ajatellen).
 Joonas Kokkosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
 Joonas Kokkonen Jatkoajassa. Ylen Elävä arkisto.


Luokka:Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Luokka:Akateemikot (Suomi)
Luokka:Sibelius-palkinnon saajat
Luokka:Sibelius-Akatemian professorit
Luokka:Suomalaiset musiikkitieteilijät
Luokka:Suomalaiset professorit
Luokka:Vuonna 1921 syntyneet
Luokka:Vuonna 1996 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit