Erno Paasilinna

Erno Antero Paasilinna (14. maaliskuuta 1935 Petsamo – 30. syyskuuta 2000 Tampere) oli suomalainen kirjailija ja toimittaja. Paasilinnan esseekokoelma Yksinäisyys ja uhma sai vuonna 1984 ensimmäisen Finlandia-palkinnon. Teoksesta löytyvät myös Paasilinnan usein siteeratut, hänen motokseen mielletyt sanat ”Kirjailijaksi ei synnytä – on elettävä sellainen elämä, josta syntyy kirjailija.”

Erno Paasilinnaa on luonnehdittu suomalaisen kirjallisuuden äänekkääksi toisinajattelijaksi. Paasilinnan kirjat ovat usein yhteiskuntakriittisiä. Monet niistä kuvaavat Lappia ja Petsamoa ja ottavat kantaa luonnon ja syrjäseutujen sekä niiden asukkaiden puolesta. Useimmat kirjoitukset ovat lyhyitä ja niukkasanaisia, mutta samalla niiden sisältö ja sanoma käyvät helposti lukijalle selväksi. Paasilinna haastoi mielellään keskusteluun vaikutusvaltaisia päättäjiä ja joutui myös monesti heidän epäsuosioonsa.

Paasilinnan erityisesti suosimia tyylilajeja olivat satiiri, essee ja aforistiikka, mutta häneltä ilmestyi myös matkakirjoja, romaani, omaelämäkerta, novelleja sekä historiallisia teoksia. Hänen tuotantoaan on käännetty ainakin 13 kielelle.

Erno Paasilinnan tunnettuja kirjailijaveljiä ovat Arto Paasilinna, Reino Paasilinna ja Mauri Paasilinna. 

 Elämä ja ura

Paasilinnan vanhemmat olivat poliisikonstaapeli, asioitsija Väinö Paasilinna (ent. Gullstén) ja emäntä Hilda Maria (Maija) o.s. Niva. Erno Paasilinna syntyi Petsamon Salmijärven kylässä, perheen kolmantena lapsena. Talvisodan sytyttyä perhe joutui lähtemään evakkoon Norjan Narvikiin, Ofotvuorelle ja Harstadiin. Erno oli tuolloin neljävuotias. Evakoita kyydinneessä Aunus-laivassa syntyi Ernon veli Reino. Lapin sodan aikainen toinen evakkomatka suuntautui Ruotsin Jokkmokkiin. 

Sotien jälkeen Paasilinnan perhe asui ensin Pohjois-Iissä, kunnes asettui vuonna 1948 Tervolan Varejoen asutusalueelle, Kuikeron tilalle. Isä Väinö kuoli parin vuoden päästä kuten myös seitsemän kuukauden ikäinen Riitta Kaarina -sisko. Kansakoulun lopettanut Erno Paasilinna työskenteli metsätöissä ja aloitti kirjailijan uraansa osallistumalla kirjoituskilpailuihin. Lukukauden 1958–1959 Paasilinna opiskeli Lapin kansankorkeakoulussa, josta hän päätyi Nuoren Voiman Liiton toiminnanjohtajaksi (1959) ja Kaltion päätoimittajaksi Ouluun (1963). Kaltion kaudella Paasilinna ja muu nuorempi toimituskunta ajautuivat kiistoihin lehden konservatiivisesta linjasta Atte Kalajoen ja kustannusyhtiön jäsenten kesken. Kaltiosta eronnut Paasilinna oli perustamassa radikaalimpaa Pohjoinen-lehteä, jonka päätoimittajana hän toimi vuosina 1964–1966. Paasilinna avusti myös Oulun ylioppilaslehteä. 

Vuonna 1966 Erno Paasilinna siirtyi kustannusyhtiö Kariston kirjalliseksi johtajaksi Hämeenlinnaan. Seuraavana vuonna ilmestyi Paasilinnan esikoisteos Kylmät hypyt. Toisen teoksen (Alamaisten kyyneleet, 1970) jälkeen hän jättäytyi vapaaksi kirjailijaksi. 

Yksi tunnetuimmista Paasilinnan väittelyistä oli ympäristönsuojeluaiheinen kiistely silloisen Helsingin Arvopaperipörssin johtajan Raimo Ilaskiven kanssa 1970-luvun alkupuolella. Väittelyä käytiin Parnasso-lehden sivuilla kaksi vuotta. Muitakin julkisuudessa esiintyviä toisinajattelijoita, muun muassa kalastaja Pentti Linkola, osallistui tähän Paasilinnan ja Ilaskiven väittelyyn.Parnasso 1971–1973 esim. Erno Paasilinna: Keskustelun opetukset, Raimo Ilaskivi: Paasilinnalle viimeisen kerran- ja aiheetta enempään. Pentti Linkola: Ilaskiven mahdollisuudet. Paasilinna esiintyi 1970-luvulla myös usein television keskusteluohjelmissa (muun muassa Tästä puhutaan -keskusteluohjelman puheenjohtajana 1973–1974). Ohjelmien esittämisen jälkeen hän kertoi saaneensa usein nimettömiä kirjeitä, joissa oli jopa tappouhkauksia. 

Paasilinna oli naimisissa kaksi kertaa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Elvi Maria Harju 1961–1989. Heille syntyi kaksi lasta: Maari (s. 1964) ja Taija (s. 1967). Paasilinna avioitui Paula Elina Juntusen kanssa 1994, ja avioliitto oli lapseton.

Paasilinna kuoli Tampereella syyskuussa 2000 nopeasti levinneeseen syöpäkasvaimeen.

 Tuotanto 
Paasilinna kirjoitti useissa teoksissaan julkisen keskustelun välttämättömyydestä päätöksenteossa. Hän kirjoitti myös kotiseutunsa Petsamon asioista, Lapin metsistä, ja pohjoisen kirjailijan Timo K . Mukan elämäkerran.

Paasilinnan tekstit ovat selkeitä, kiihkeän suggeroivia ja älyllisesti haastavia. Teoksissaan hän haastaa lukijan ajattelemaan, mitä yksilöiden pitäisi tehdä järjestelmien liialle vallalle. Hän katsoo vallan turmelevan päätöksentekijät. 
Paasilinnan teoksia ovat
 Kylmät hypyt (1967)  
 Alamaisen kyyneleet (1970)  
 Mainio vallankumous (1972)  
 Synnyinmaan muistot (1973)  
 Timo K. Mukka (1974)  
 Lukemista kaikille (1975)  
 Valitut satiirit (1976)  
 Musta aukko (1977)  
 Siperialainen estetiikka (1978)  
 Kaukana maailmasta (1980)  
 Maailman kourissa (1983)  









 Aforismit 
 Maailman sanoja ja tekoja (1986)



 Muu proosa 





 Matkakirjat 

 Isoa Inaria kiertämässä (yhdessä Antti Tuurin kanssa 1999)  


 Toimittajana teoksissa 
 Tunturit puhuvat (1963)  
 Pidot Aulangolla (1963)  
 Sanan vapaus (1964)  
 Laaja Lapinmaa (1965)  
 Kaukainen Pohjola (1968)  
 Pidot Suomessa (1972)  
 Lapin rajoilta (1973)  
 Lapin runot (1979)  
 Tuntureilta ja metsistä (1985)  
 Matkoja vanhassa Suomessa (1990)  
 Siintävät kaukaiset metsät (1993)  
 Petsamon kuvia (1997)  
 Erämiehiä ja erämaitten vaeltajia (2000) 
 Kamppailuja karhun kanssa 1800-luvulta nykypäiviin (2001)

 Tunnustuksia 

 Valtion kirjallisuuspalkinto 1971 (satiirikokoelmasta Alamaisen kyyneleet)
 WSOY:n tunnustuspalkinto 1975
 Valtion kirjallisuuspalkinto 1978 (romaanista Kadonnut armeija)
 Alfred Kordelinin säätiön kirjailijapalkinto 1979
 Suuren Suomalaisen Kirjakerhon tunnustuspalkinto 1979
 Valtion tiedonjulkistamispalkinto 1983 (historia- ja muistelmateoksesta Maailman kourissa)
 Eino Leinon palkinto 1984
 Finlandia-palkinto 1984 (esseekokoelmasta Yksinäisyys ja uhma)
 Valtion 15-vuotinen taiteilija-apuraha 1987 
 Otavan kunniapalkinto 1988
 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 1993
 Aleksis Kiven palkinto 1996
 Pro Finlandia 1996
 Valtion taiteilijaeläke 1998

 Kirjallisuutta 



Salminen, Matti: Erno Paasilinnan kirjallinen elämä. Helsinki: Into, 2018. 



 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Erno Paasilinna: Otavan kirjailijaesittely.
 Tervolan kunnan kirjasto – Paasilinnakokoelma. 
 Toisen tasavallan kulttuurikuvia (dokumentti Erno Paasilinnasta Ylen Elävässä arkistossa).
 Ylen Elävä arkisto: Tuhlaajapojan päiväkirja.
 Ylen Elävä arkisto: Kaupunki.

Luokka:Suomalaiset päätoimittajat
Luokka:Aforistikot
Luokka:Suomalaiset kirjailijat
Luokka:Yhteiskunnalliset ajattelijat
Luokka:Pro Finlandia -palkitut
Luokka:Finlandia-palkinnon saajat
Luokka:Aleksis Kiven palkinnon saajat
Luokka:Eino Leinon palkinnon saajat
Luokka:Lapinkuvauksien kirjoittajat
Luokka:Vuonna 1935 syntyneet
Luokka:Vuonna 2000 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit