Uskonnottomuus

Uskonnottomuus tarkoittaa uskonnollisten käsitysten ja käytäntöjen puuttumista ihmisen ajattelusta ja elämästä. Ateismi on uskon puuttumista jumalien olemassaoloon. Agnostisismi tarkoittaa, että jumalien olemassaolosta ei ole tietoa. Käsitteen vahvassa merkityksessä uskonnottomuus sisältää sen, ettei yksilö kuulu uskonnollisiin yhteisöihin eikä osallistu niiden toimintaan. 

Uskonnottomuus voi merkitä välinpitämättömyyttä uskonnollisia kysymyksiä kohtaan tai aktiivista kannanottoa. Uskonnottomat voivat katsoa tieteelliset selitykset ilmiöistä riittäviksi ilman uskoa yliluonnolliseen. Uskonnottomien osuus maailman väestöstä on kasvanut 1900-luvun loppupuolelta lähtien. Uskontojen merkityksen vähenemistä kutsutaan maallistumiseksi. Uskonnoton saattaa kannattaa sekularismia, jonka mukaan uskonnon ja valtion tulee olla erossa toisistaan.

Vuonna 2020 maailmassa oli arvioiden mukaan 1,9 miljardia uskontokuntiin kuulumatonta henkilöä. He muodostivat 24,2 prosenttia maailman väestöstä ja olivat suurin ryhmä kristittyjen ja muslimien jälkeen. Suomessa uskonnottomia on kyselyjen mukaan noin neljännes väestöstä. Vuoden 2024 kyselytutkimuksessa 27 prosenttia vastaajista ei uskonut jumalan olemassaoloon ja 26 prosenttia ilmoitti olevansa uskonnottomia. Kyselyiden perusteella nuorissa ikäryhmissä uskonnottomuus koetaan uskonnollisuutta yleisemmin kulttuuriseksi valtavirraksi.

 Käsitteitä 

pienois|Yleisöä Sacramenton Freethought Day -tapahtumassa 2014.
Sananmukaisesti uskonnottomuus viittaa asiaan, joka ei perustu uskontoon tai jossa ei ole uskontoa. Uskonnottomuus on uskonnollisten käsitysten ja käytäntöjen puuttumista. Uskontokuntiin kuulumattomat eivät kannata jäsenyydellään mitään järjestäytynyttä uskontoa. Tutkija Teemu Tairan mukaan uskonnoton ihminen on käsitteen vahvassa merkityksessä uskonnollisen yhteisön jäsenyyden ja toiminnan ulkopuolella, ei usko yliluonnollisten olentojen olemassaoloon ja pitää itseään uskonnottomana.

Ateisti on henkilö, jolla ei ole uskoa uskontojen jumalien olemassaoloon. Ateismin vastakohta on teismi, väite että on olemassa jumala tai jumalia. Epäuskoa tietyn määritellyn jumalan olemassaoloon voidaan kutsua positiiviseksi ateismiksi. Negatiivinen ateismi ei ole välttämättä tietoinen kanta. Henkilöltä voi puuttua usko jumalien olemassaoloon, koska hänellä ei ole tietoa niistä.

Sekulaari eli maallinen viittaa asiaan, joka ei ole uskonnollinen. Sekularismi on poliittinen kanta, jonka mukaan uskonnon ja valtion tulee olla erossa toisistaan. Sekularistijärjestöjen mukaan uskonnoilla ei tule olla erioikeuksia yhteiskunnassa. Sekularistin ei tarvitse olla uskonnoton, sillä sekularismi tarkoittaa periaatetta, että jokin uskonto ei hallitse yhteiskunnallisia laitoksia ja siten rajoita muiden uskontojen toimintaa.

Rationalismi on uskontoon liittyen asenne, jonka mukaan inhimillisten käsitysten tulee nojautua järjen käyttöön esimerkiksi jumalallisen ilmoituksen sijaan. Skeptismi on asenne, jossa epäillään väitteiden todenperäisyyttä. Nykyaikana skeptismillä tarkoitetaan usein epäuskoista asennetta uskonnollisia uskomuksia tai taikauskoksi tai näennäistieteeksi luokiteltuja käsityksiä kohtaan. Vapaa-ajattelu tarkoittaa skeptisen menetelmän soveltamista uskonnollisiin käsityksiin. Humanismi on kanta, joka johtaa käsitykset ja arvot yliluonnollisen sijaan inhimillisestä kokemuksesta ja järjestä. Ateisti-, rationalisti-, vapaa-ajattelija-, skeptikko- ja humanistiliikkeiden edustaman kannan mukaan tiede on paras tunnettu menetelmä todellisuuden tutkimiseen.

Sana ”agnostisismi” merkitsee sananmukaisesti ”ilman tietoa”. Uskontoon liittyen se tarkoittaisi siten kantaa, jonka mukaan jumalien olemassaolosta ei ole tietoa. Agnostisismi voidaan määritellä eri tavoin. Agnostisismi saatetaan ymmärtää kantana, jossa henkilö ei tiedä onko jumalia olemassa vai ei. Se voidaan myös määritellä vahvempana kantana, jonka mukaan jumalien olemassaolosta ei voi olla tietoa. Arkikielessä agnostikolla tarkoitetaan usein henkilöä, joka on epävarma jumalien olemassaolosta tai epäilee jumalien olemassaoloa. Ateismi ja agnostisismi eivät kuitenkaan ole toisensa poissulkevia kantoja. On mahdollista olla sekä negatiivinen ateisti että agnostikko eli agnostinen ateisti. Jotkut agnostikot taas voivat olla teistejä, jolloin heillä on usko jumalan tai jumalien olemassaoloon, mutta myöntävät että heillä ei ole siitä tietoa.

Atheist Alliance Internationalin kyselyssä vuonna 2012 kysyttiin useilta tuhansilta uskonnottomilta, millä nimellä he kutsuvat itseään. Vastaajista 63,6 prosenttia asetti etusijalle termin ateisti. Termit uskonnoton, agnostikko, vapaa-ajattelija ja humanisti saivat kukin noin seitsemän prosentin kannatuksen ja termi sekularisti kahden prosentin.

 Uskonnottomuus ja yhteiskunta 

Uskonnottomien osuus väestöstä länsimaissa on kasvanut tasaisesti 1900-luvun loppupuolelta lähtien. Uskonnottomuuden yleistymiseen ovat vaikuttaneet muun muassa hyvinvoinnin kasvu, koulutustaso, demokratia, tasa-arvo, luottamus julkiseen valtaan, yksilöllisyyden korostaminen ja kulttuurinen moninaisuus. Uskonnottomat voivat edustaa monenlaisia maailmankatsomuksia. Maallistuminen eli sekulaaristuminen on usein merkinnyt välinpitämättömyyttä uskontoa kohtaan.

pienois|Siviilihäät.
Uskonnottomuuden tutkimus sosiologiassa ja psykologiassa on yleistynyt 2000-luvun alusta lähtien. Useiden tutkimusten perusteella uskonnoton väestö ei poikkea merkittävästi uskonnollisista ihmisistä esimerkiksi hyvinvoinnin, moraalisuuden tai elämän merkityksellisyyden kokemisen osalta.

Ihmisten syitä uskonnosta luopumiseen on tutkittu jonkin verran. Yksilö on voinut saada uskonnollista kasvatusta, mutta hän huomaa, ettei uskonnolla ole hänelle merkitystä, minkä vuoksi hän suhtautuu siihen välinpitämättömästi ja luopuu siitä. Kyselyissä eräs yleisimmistä syistä uskonnon jättämiseen on ollut sen käsityksen syntyminen, että uskontojen opit eivät ole tieteellisesti uskottavia. Toinen yleinen syy on ristiriita arvojen suhteen, esimerkiksi uskontojen oppien ristiriita sukupuolten tasa-arvon tai vähemmistöjen oikeuksien kanssa. 2000-luvulla internetin yleistyminen on lisännyt uskonnottomuuden näkyvyyttä ja helpottanut siihen liittyvien tietojen leviämistä.

Uskontokritiikki on uskontojen uskomusten tai käytäntöjen arvostelua. Uskontokritiikki voi olla tiedollista, moraalista tai yhteiskunnallista. Tiedollisen kritiikin mukaan uskonnot esittävät useita erilaisia, usein keskenään ristiriidassa olevia totuusväitteitä, joilla ei ole muuta perustetta kuin uskonnollinen usko. Uskontojen perinteisten moraali- ja yhteiskuntakäsitysten katsotaan monesti olevan ristiriidassa esimerkiksi nykyaikaisten ihmisoikeuksien kanssa. Myös uskonnolliset ihmiset voivat olla uskontokriitikoita, vaikka he eivät olekaan tyypillisiä esimerkkejä. Tutkimusten mukaan kirkko ja uskonnot näyttäytyvät suomalaisille uskonnottomille usein autoritaarisina instituutioina, jotka eivät vastaa heidän arvojaan. Uskonnottomat suhtautuvat kielteisesti valtion ja kirkon läheiseen suhteeseen.

Uskontotieteilijä Teemu Tairan mukaan tieteenharjoittajien vähäinen uskonnollisuus johtuu todennäköisesti tietyistä kognitiivisista tekijöistä. Kognitiivisten teorioiden mukaan intuitiivinen eli vaistomainen ajattelu pyrkii näkemään maailmassa toimijuutta, jollaisia voivat olla ihmisten ja eläinten lisäksi henget tai jumalat. Tutkijan harjoittama reflektiivinen eli harkitseva ajattelu tekee ateismista todennäköisemmän käsityksen, kun taas arjen intuitiivinen ajattelu antaa tilaa uskolle henkiolentoihin. Tiede etsii luonnollisia selityksiä ilmiöille, mikä voi johtaa jumalauskon kyseenalaistamiseen.

Kyselyjen mukaan monet uskontokuntiin kuulumattomat ihmiset kokevat itsensä hengellisiksi mutta eivät uskonnollisiksi. Hengellisyydellä tai henkisyydellä tarkoitetaan erilaisia asioita. Puhutaan myös uskonnottomasta henkisyydestä, johon liittyy esimerkiksi ihmetyksen tunne luonnonilmiöiden edessä.

 Osuus väestöstä 

 Uskontokuntiin kuulumattomat 

pienois|pysty=1.3|Uskonnottomien määrä eri maissa, Pew Research 2012.
Pew Research Centerin arvion mukaan vuonna 2020 maailmassa oli 1,9 miljardia uskontokuntiin kuulumatonta henkilöä. He muodostivat 24,2 prosenttia maailman väestöstä ja olivat suurin ryhmä kristittyjen ja muslimien jälkeen. 

Euroopassa uskontokuntiin kuulumattomia on yli 190 miljoonaa eli 25,3 prosenttia väestöstä. Alankomaissa (54,1 prosenttia) ja Tšekissä enemmistö väestöstä on uskontokuntiin kuulumattomia. Osuus oli Ranskassa 42,6 prosenttia, Britanniassa 40,2 prosenttia ja Saksassa 36,1 prosenttia. Kiinassa osuus oli 89,6 prosenttia, Vietnamissa 67,7 prosenttia, Japanissa 57,5 prosenttia, Uruguayssa 52,4 prosenttia, Uudessa-Seelannissa 51,4 prosenttia, Etelä-Koreassa 48,3 prosenttia, Virossa 43,6 prosenttia, Australiassa 42,3 prosenttia, Belgiassa 39 prosenttia ja Yhdysvalloissa 29,7 prosenttia.

Kristityt menettivät enemmistöosuutensa Ranskassa ja Britannissa 2010-luvulla. Vuoden 2024 selvityksessä Saksassa uskonnottomien osuus nousi suurimmaksi ryhmäksi (47 prosenttia) vuonna 2024 ohi kristittyjen osuuden (45 prosenttia).

 Pew Research 2017 

Pew Research Centerin länsieurooppalaisessa kyselyssä vuonna 2017 vastaajia, jotka eivät uskoneet jumaliin tai korkeampaan voimaan, oli Ruotsissa 41 prosenttia, Belgiassa 39 prosenttia, Alankomaissa ja Norjassa 33–34 prosenttia, Tanskassa 29 prosenttia, Britanniassa, Ranskassa ja Saksassa 26–27 prosenttia, Suomessa ja Sveitsissä 24 prosenttia, Espanjassa 20 prosenttia, Itävallassa 19 prosenttia ja Irlannissa 15 prosenttia.

 World Values Survey 2017–2022 

World Values -tutkimuksessa 2017–2022 haastateltiin ihmisiä lukuisissa maissa. Jumaliin ja kuolemanjälkeiseen elämään uskomattomia oli Kiinassa 82,6 prosenttia, Tšekissä 70,8 prosenttia, Etelä-Koreassa 59,4 prosenttia, Vietnamissa 51,5 prosenttia, Britanniassa 48,5 prosenttia, Alankomaissa 45,4 prosenttia, Australiassa 42,5 prosenttia, Kanadassa ja Thaimaassa 41,5 prosenttia, Saksassa 38,2 prosenttia, Mongoliassa 36,7 prosenttia, Japanissa 32,4 prosenttia, Uruguayssa 28,2 prosenttia, Slovakiassa 27,8 prosenttia, Uudessa-Seelannissa 21,7 prosenttia, Singaporessa 19,4 prosenttia, Yhdysvalloissa 17,6 prosenttia ja Venäjällä 14,4 prosenttia.

Tilastotieteilijä Colin Mathers on verrannut World Values Surveyn lukuja kysymyksiin uskonnollisiin käytäntöihin osallistumisesta sekä uskonnon merkityksestä vastaajille. Näiden tilastojen perusteella Mathers arvioi, että vuonna 2023 esimerkiksi Ruotsissa jumalaan uskoi 13 prosenttia, johonkin korkeampaan voimaan 42 prosenttia, 23 prosenttia oli kannastaan epävarmoja ja 21 prosenttia ei uskonut mihinkään henkeen tai elämänvoimaan. Mathersin arvion mukaan jumaliin tai korkeampaan voimaan uskomattomia oli Kiinassa ja Tšekissä 25 prosenttia, Saksassa ja Tanskassa 24 prosenttia, Ranskassa 23 prosenttia, Norjassa 22 prosenttia, Alankomaissa 21 prosenttia, Unkarissa 19 prosenttia, Britanniassa ja Belgiassa 18 prosenttia, Virossa 15 prosenttia, Espanjassa, Islannissa ja Sveitsissä 14 prosenttia, Kanadassa 13 prosenttia, Itävallassa, Slovakiassa ja Sloveniassa 12 prosenttia, Ukrainassa ja Latviassa 10 prosenttia, Venäjällä 9 prosenttia, Italiassa, Japanissa, Liettuassa ja Serbiassa 8 prosenttia, Kroatiassa ja Valko-Venäjällä 7 prosenttia, Chilessä, Yhdysvalloissa ja Portugalissa 6 prosenttia, Argentiinassa, Armeniassa, Puolassa, Brasiliassa ja Irlannissa 5 prosenttia sekä Intiassa ja Meksikossa 3 prosenttia.

 GIA:n kysely 2022 

Gallup International Associationin vuonna 2022 tekemän kyselyn mukaan 16 prosenttia maailman ihmisistä ei uskonut jumalan olemassaoloon. Kaikkiaan 61 maata kattaneessa kyselyssä 10 prosenttia identifioitui ateistiksi. Varallisuus ja koulutustaso lisäsivät uskonnottomuuden todennäköisyyttä. Vähiten uskonnollisia oltiin Euroopan unionin, Itä-Aasian ja Oseanian alueilla, joissa noin 60 prosenttia väestöstä sanoi olevansa ei-uskonnollisia. Ihmiset olivat vähiten uskonnollisia Japanissa, Tšekissä, Ruotsissa ja Vietnamissa. Ateistiksi ilmoittautui Koreassa 34 prosenttia, Ranskassa 32 prosenttia, Sloveniassa 31 prosenttia, Tšekissä ja Japanissa 30 prosenttia, Belgiassa 27 prosenttia, Ruotsissa 26 prosenttia, Saksassa 20 prosenttia, Alankomaissa, Espanjassa, Slovakiassa ja Sveitsissä 19 prosenttia, Kroatiassa 18 prosenttia, Britanniassa 17 prosenttia, Portugalissa 16 prosenttia, Irlannissa, Itävallassa, Puolassa ja Unkarissa 13 prosenttia, Kreikassa 12 prosenttia, Italiassa 11 prosenttia sekä Kanadassa ja Venäjällä 10 prosenttia. 23 prosenttia maailman väestöstä ei uskonut kuolemanjälkeiseen elämään.

Samassa kyselyssä jumalaan ja kuolemanjälkeiseen uskomattomia oli Sloveniassa 48 prosenttia, Ruotsissa 44 prosenttia, Belgiassa ja Japanissa 42 prosenttia, Koreassa 41 prosenttia, Alankomaissa 40 prosenttia, Espanjassa 38 prosenttia, Saksassa 37 prosenttia, Ranskassa ja Tšekissä 36 prosenttia, Britanniassa 35 prosenttia, Vietnamissa 32 prosenttia, Sveitsissä 30 prosenttia, Luxemburgissa 29 prosenttia, Itävallassa 28 prosenttia, Unkarissa 27 prosenttia, Irlannissa ja Kroatiassa 23 prosenttia, Bulgariassa 23 prosenttia, Portugalissa 22 prosenttia, Slovakiassa 21 prosenttia, Kanadassa 18 prosenttia, Italiassa ja Puolassa 16 prosenttia, Kreikassa ja Yhdysvalloissa 15 prosenttia, Thaimaassa 13 prosenttia, Argentiinassa ja Venäjällä 11 prosenttia, Serbiassa 10 prosenttia.

 Ipsos 2023 

Ipsoksen vuoden 2023 kysely käsitti 26 maata. Kyselyssä vastaajia, jotka eivät uskoneet jumaliin tai korkeampaan voimaan, oli Etelä-Koreassa 44 prosenttia, Alankomaissa 42 prosenttia, Ruotsissa 39 prosenttia, Belgiassa ja Britanniassa 39 prosenttia, Japanissa 38 prosenttia, Ranskassa 37 prosenttia, Saksassa 35 prosenttia, Espanjassa 32 prosenttia, Australiassa 27 prosenttia, Unkarissa 25 prosenttia, Kanadassa 20 prosenttia, Italiassa 19 prosenttia, Puolassa 14 prosenttia, Thaimaassa 12 prosenttia, Yhdysvalloissa 12 prosenttia, Singaporessa 10 prosenttia, Chilessä 9 prosenttia, Turkissa 8 prosenttia, Argentiinassa 7 prosenttia, Kolumbiassa 6 prosenttia, Brasiliassa 5 prosenttia sekä Etelä-Afrikassa, Intiassa, Meksikossa ja Perussa 4 prosenttia.

 Järjestöt ja media 

pienois|University of Alberta Atheists and Agnostics 2008.
Uskonnottomien yhteisöjä ja epämuodollisia verkostoja on ollut olemassa valistusajattelijoiden kahviloista ja salongeista alkaen. Uskonnottomien järjestöjä on tyypeiltään erilaisia, koska ne keskittyvät eri tavoitteiden ajamiseen. Osa järjestöistä on esimerkiksi kouluttanut puhujia uskonnottomien elämänkaarijuhlien kuten hautajaisten järjestämistä varten. Kansainvälinen humanistiliikkeiden kattojärjestö on Humanistinen internationaali. Järjestön kampanjat keskittyvät uskonnottomien oikeuksien turvaamiseen eri maissa.

Vanhimpia uskonnottomien järjestöjä on brittiläinen vuonna 1866 perustettu National Secular Society. Rationalist Association, joka perustettiin vuonna 1899, julkaisee New Humanist -lehteä. Yhdysvalloissa merkittävä järjestö on vuonna 1963 perustettu American Atheists, jolla on useita paikallisyhdistyksiä. Järjestö valvoo useiden muiden organisaatioiden tavoin kirkon ja valtion eroa Yhdysvalloissa ja harjoittaa valistustoimintaa. Atheist Alliance International on useiden järjestöjen verkosto. Secular Student Alliance on opiskelijoiden järjestö. Center for Inquiry -ajatuspaja julkaisee Free Inquiry- ja Skeptical Inquirer -lehtiä.

2000-luvulla on julkaistu runsaasti uskonnotonta kirjallisuutta, erityisesti englannin kielellä. Aiheena ovat muun muassa uskonnoton kasvatus ja uskonnottomat elämänkaarijuhlat. Uraauurtava uskonnottomaan filosofiaan keskittynyt kustantamo on ollut Paul Kurtzin vuonna 1969 perustama Prometheus Books. Secularism & Nonreligion on vertaisarvioitu tiedejulkaisu, joka julkaisee artikkeleita uskonnottomuudesta ja siihen liittyvistä poliittisista ja yhteiskunnallisista aiheista. Uskonnottomuuteen liittyviä teemoja on kaunokirjallisuudessa, runoudessa ja itseapukirjallisuudessa. Useissa elokuvissa on käsitelty uskonnottomuuteen liittyviä aiheita, esimerkkeinä Joka tuuleen kylvää (1960) ja Brianin elämä (1979). Musiikin alalla erityisen tunnettu on John Lennonin kappale ”Imagine” vuodelta 1971.

 Uskonnoton tapakulttuuri 

pienois|alt=Niitty.|Luonnonhautausmaa Englannissa.
Uskonnottomaan tapakulttuuriin kuuluvat esimerkiksi elämänkaarijuhlat ja vuotuisjuhlat ilman uskonnollisia menoja. Suomessa uskonnottomien järjestöt ovat perustaneet yrityksen Pro-seremoniat, joka tarjoaa puhujapalveluita siviilijuhliin, kuten nimiäisiin, aikuistumiseen (Prometheus-leiri), häihin ja hautajaisiin.

Avioliiton solmimista voidaan juhlistaa puheilla ja musiikilla. Suomessa avoliitot ovat yleisiä ja siviilivihkimisiä suoritetaan enemmän kuin kirkollisia. Vihkiminen voidaan suorittaa virastossa tai hääjuhlan yhteydessä. Nimiäisissä voidaan korostaa perheen ja ystävien merkitystä lapsen elämässä. Aikuistumisleirin tai -koulutuksen tarkoituksena on tukea nuorten siirtymistä lapsuudesta aikuisuuteen.

Hautaus voidaan järjestää joko ruumishautauksena maahan tai yleisemmin tuhkauksena, jossa tuhka haudataan tai sirotellaan maahan tai veteen. Uurnanlaskutilaisuuden lisäksi voidaan pitää erillinen muistotilaisuus. Suomessa tuhka voidaan sirotella hautausmaiden ulkopuolella alueen omistajan luvalla. Monilla kaupungeilla on vesialueita, joilla tuhkan voi vapaasti sirotella tai laskea vesiuurnassa. Metsähallitus myöntää lupia vainajan tuhkan sirotteluun sen maa-alueille.

 Suomessa 

pienois|pysty=0.7|Eroakirkosta.fi-sivuston tunnus.
Uskonnottomuus on yleistynyt Suomessa 2000-luvulla, erityisesti nuorten sukupolvien keskuudessa. 2010-luvun loppupuolen kyselytutkimuksissa vähintään neljäsosa suomalaisista määritteli itsensä uskonnottomiksi. Hieman yli 30 prosenttia suomalaisista uskoi jumalan olemassaoloon, ja 35 prosenttia jonkinlaisen hengen tai elämänvoiman olemassaoloon. Uskonnollisina itseään piti 33–52 prosenttia kysymysasettelusta riippuen. Vuoden 2024 kyselytutkimuksessa 27 prosenttia vastaajista ei uskonut jumalan olemassaoloon.

Vuoden 2024 nuorisobarometrissa 60 prosenttia alle 30-vuotiaista vastaajista piti itseään ei-uskonnollisena. Barometrin perusteella uskonnottomuus näyttäytyy nuorille suomalaisille oletusnormina ja uskonnollisuudesta on tullut vähemmistöasema tai alakulttuuri. Ei-uskonnollisista nuorista vain kymmenesosa koki kuuluvansa vähemmistöön uskonnottomuutensa vuoksi. Myös vuonna 2024 tehdyn toisen tutkimuksen mukaan nuorissa ikäryhmissä uskovan ihmisen identiteetti koettiin uskonnottomuutta yleisemmin kulttuurisesta valtavirrasta poikkeavaksi.

Vuoden 2024 kyselytutkimuksessa 22 prosenttia väestöstä ilmoitti olevansa ateisteja ja 26 prosenttia uskonnottomia. Alle 40-vuotiaista 29 prosenttia ja alle 30-vuotiaista 28 prosenttia piti itseään ateisteina. Koko väestössä ateisteina itseään pitäviä oli miehistä 25 prosenttia ja naisista 19 prosenttia. Alle 40-vuotiaiden keskuudessa noin 29 prosenttia sekä miehistä että naisista identifioitui ateisteiksi. Alle 30-vuotiaissa ateisteiksi ilmoittautui 26 prosenttia miehistä ja 31 prosenttia naisista. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon tekemässä kyselyssä noin viidennes uskoi kristinuskon Jumalaan ja saman verran muulla tavoin, lisäksi epäilijöitä oli noin vajaa viidennes.

 Historia 

 Vanha aika 

Uskonnottomuus on saanut historiankirjoituksessa vähemmän huomiota kuin uskonnot. Kognitiivisen näkökulman uskonnontutkijoiden mukaan inhimillinen ajattelu on kehittynyt evoluution myötä siten, että uskonnoille tyypilliset ajatukset syntyvät pitkälti luonnostaan. Tällöin uskonnoton ajattelu vaatisi erityistä pohdintaa ja tietoisempaa ajattelua.

Intiassa vaikutti 500-luvulta eaa. alkaen carvaka-niminen koulukunta, jonka maailmankuva oli ateistinen. Koulukunnan ajattelijoiden mukaan tiedon piti perustua havaintoihin ja todisteisiin. Antiikin Kreikassa ateismi alkoi näkyä erityisesti 400-luvun eaa. jälkipuolella Ateenassa.

Atomistiset filosofit esittivät, että kaikki koostuu pienistä hiukkasista, joita he kutsuivat atomeiksi. Demokritos esitti, että ihmisen sielu eli mieli koostui atomeista. Tietoisuus on seurausta atomien liikkeistä aivoissa ja kuoleman jälkeen mieli hajoaa. Myöhemmin materialistista ajattelua seuranneiden epikurolaisten mukaan ihmisten tuli pyrkiä mielenrauhaan ja onnelliseen elämään. Epikuroksen mukaan jumalat eivät vaikuttaneet ihmisten asioihin. Jos jumalia oli olemassa, ne koostuivat aineesta kuten kaikki muutkin asiat. Joidenkin antiikin lähteiden mukaan epikurolaiset torjuivat käsityksen kaikkivaltiaasta ja hyväntahtoisesta jumalasta. Epikurokseen yhdistetty pahan ongelman päättely esittää, että jos jumala ei pysty estämään pahaa, hän ei ole kaikkivoipa. Jos hän ei halua estää pahaa, hän ei ole hyväntahtoinen. Seuraa kysymys, miksi tällaista olentoa kutsutaan jumalaksi.

 Uusi aika 

Ranskan ja englannin kielissä sanaa ”ateismi” alettiin käyttää uskonnollisissa teksteissä syytöksenä 1500-luvun puolivälissä. Ranskassa syntyi vuoden 1630 tienoilla oppineiden libertiinien ja skeptikoiden ryhmiä. Varsinkin Pierre Baylen kirjoitukset tekivät ateismista tunnustetun ilmiön. Koska ateismista seurasi oikeudellisia rangaistuksia, harvat kutsuivat itseään ateisteiksi ennen 1700-luvun puoliväliä.

pienois|pysty|”On käsittämätöntä, että ihmiset eivät usko jumalaan, vaikka jopa keisari uskoo!” Ernst Heilemann, Simplicissimus, 1911.
1700-luvun merkittävimpiä uskontokriittisiä ajattelijoita oli Voltaire. Hän ja muut länsimaiset valistusajattelijat halusivat yhteiskunnassa tilaa suvaitsevaisuuden ja vapauden kukoistukselle. Voltaire edusti deismiä, joka oli silloisessa yhteiskunnassa keino puolustaa järjen ja tieteen arvoja. Jumalan käsitteelle kaikkeuden alkuunpanijana annettiin tilaa, jotta kansa saataisiin suopeaksi edistykselliselle ajattelulle kirkkoa ja sen kanssa liitossa ollutta kuningasvaltaa vastaan. Kirkon ja valtion erottamisella pyrittiin tekemään uskonnosta yksityisasia. Tietosanakirja Encyclopédie esitteli valistusajattelijoiden näkemystä järjen aikakaudesta.

Useat ranskalaiset filosofit, tunnetuimpana Denis Diderot, olivat 1700-luvulla ateisteja. He esittivät tieteellisen vallankumouksen jälkeisen matemaattisen luonnontieteen tulokset ilman väitteitä ei-aineellisista periaatteista. Diderot’n mukaan ”Kaiken periaate on luova luonto, itsetoimiva aine, joka tuottaa ikuisesti kaikki muutokset ja rakenteet.” Skotlantilainen filosofi David Hume katsoi, että johdonmukainen empirismi tarkoitti ”kaikkien mielivaltaisten lisäyksien hylkäämistä”. Preussilaisen Immanuel Kantin filosofinen kritiikki esitti, että jumalan olemassaolosta ei ole tietoa tai todisteita.

Kristillisessä kielessä sanan ateismi kielteinen leima säilyi pitkälle 1800-luvulle saakka. Siksi ei-teistit loivat uusia termejä määritelläkseen itseään. George Holyoaken termi sekularismi vakiintui tarkoittamaan uskonnon ja valtion eroa ja ei-uskonnollisuutta. Yläluokan näkökulmasta ateismi näytti kytkeytyvän kumouksellisuuteen, mikä haittasi käsitteen käyttöä seurapiireissä. Ateismi yhdistettiin tasavaltalaisuuteen, joka arvosteli etuoikeuksien uskonnollista perustaa. Tämän vuoksi Thomas Henry Huxley keksi nimityksen agnostisismi. Viktoriaaninen agnostisismi edusti siirtymää uskonnollisessa ajattelussa. Kun aiemmin uskontoa oli pidetty kirjaimellisesti totena, evoluutioteorian ja tieteellisen raamatuntutkimuksen kehityksen myötä sitä ei enää pidetty mahdollisena, vaikka kaikki eivät hyväksyneet täysin jumalatonta maailmankuvaa.

1800-luvun teollistuminen loi laajan työväenluokan, joka kaupungistuneessa yhteiskunnassa suhtautui uskontoon usein välinpitämättömästi. Sosialismin perustajiin kuulunut Karl Marx korosti materialistista maailmankatsomusta. Marxin uskontokritiikin taustalla oli saksalaisen filosofin Ludwig Feuerbachin ajattelu. Feuerbachin mukaan ihminen luo jumalat. Usko jumalaan ja tuonpuoleiseen elämään siirtää huomion pois ihmisen ainoasta elämästä; siksi uskonto on hylättävä. Marxille tämä ajattelu merkitsi humanismia, jonka tavoitteena oli ihmiskunnan onni. 1900-luvulla kommunistit perustivat Neuvostoliiton, sosialistisen valtion. Neuvostoliiton valtiollisesti ohjatussa ateismissa yksipuoluevaltio pyrki rajoittamaan uskonnon harjoittamista voimatoimin.

 Nykyaika 

pienois|Huppari kirjakaupassa ateistit-tekstillä.
2000-luvun alussa julkisuudessa oli esillä uskontokritiikki, josta puhuttiin journalismissa ”uusateismin” käsitteen alla. Syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeen kirjoittaneen Sam Harrisin johtoajatus oli, että kaikkia uskomuksia ja uskontoja on voitava arvostella järjenkäytön ja tieteellisen todistusaineiston perusteella. Samoin Christopher Hitchens ja Daniel Dennett arvostelivat ajatusta, että uskontoa kohdeltaisiin toisin kuin muita joukkoliikkeitä, joilla on yhteiskunnallisia vaikutuksia. Uusateistien kritiikin mukaan myös maltilliset uskovat ylläpitävät uskonnon yhteiskunnallista vaikutusvaltaa, koska he eivät aktiivisesti puutu uskonnon nimissä tehtyihin vääryyksiin. Myös filosofi Julian Baggini arvosteli sitä, että uskontojen piirissä vastustetaan riittämättömästi uskonnollista ekstremismiä. Bagginin mielestä ateistien ja maltillisten uskovaisten olisi kuitenkin mahdollista liittoutua ääriajattelua vastaan.

 Lähteet 




 Viitteet 

 Kirjallisuutta 




 Aiheesta muualla 

 Atheism UK. 
 Center for Inquiry. 
 National Secular Society. 
 Pro-seremoniat.
 Rationalist International. 
 Vapaa-ajattelijain liitto ry.


Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit