Suomen Keskusta

Suomen Keskusta r.p. (lyhenne Kesk., ; vuoteen 1965 Maalaisliitto, vuosina 1965–1988 Keskustapuolue), lyhyemmin keskusta, on suomalainen keskustalainen sosiaaliliberalistinen puolue.  Puolueen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2024 lähtien Antti Kaikkonen. Puolueella on 23 kansanedustajaa eduskunnassa, ja se on nykyisin Suomen neljänneksi suurin puolue. Keskustalla on Euroopan parlamentissa kaksi edustajaa: Elsi Katainen ja Katri Kulmuni.

Keskusta kuvaa itsensä suomalaisena kansanliikkeenä. Arvoissaan puolue korostaa vastuuta ja vapautta, yhteisöllisyyttä ja välittämistä, tasa-arvoa ja oikeudenmukaisuutta, sivistystä, ylisukupolvisuutta, kestävää luontosuhdetta ja paikallisuutta. Keskustan ideologiaan on viitattu myös alkiolaisuutena.

Keskusta perustettiin vuonna 1906 nimellä Maaseutuväestön liitto. Oulun läänin maalaisseurojen perustama Suomen Maalaisväestön Liitto ja Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalainen Maalaisliitto yhdistyivät yhdeksi Maalaisliitto-nimiseksi puolueeksi vuonna 1908. Vuonna 1965 puolueen nimeksi muuttui Keskustapuolue ja vuonna 1988 nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa. Vuonna 1982 Liberaalinen Kansanpuolue liitettiin Keskustapuolueen jäsenjärjestöksi, mutta erosi yhteistyöstä vuonna 1986. Yhteistyöllä pyrittiin poliittisten keskiryhmien kiinteämpään yhteistyöhön. Jussi Niemeläinen: Poliittinen kehitys ja taloudelliset ongelmat kuihduttivat liberaalit Helsingin Sanomat 16.7.2005 Keskusta osallistui vuoden 1983 eduskuntavaaleihin yhdessä Liberaalisen Kansanpuolueen kanssa. Keskustaa ovat edustaneet historian aikana kolme presidenttiä ja kaksitoista pääministeriä.

Puolueen pää-äänenkannattajia ovat kuukausittain ilmestyvä Suomenmaa-lehti sekä saman niminen verkkojulkaisu. Keskusta on kansainvälisen liberaalin internationaalin sekä Euroopan liberaalidemokraattisen puolueen jäsen. Keskustan edustajat kuuluvat Euroopan parlamentissa Uudistuva Eurooppa -ryhmään ja Pohjoismaiden neuvostossa Keskiryhmään.

 Ideologia ja arvot 

Keskustan ideologia on keskustalainen sosiaaliliberalismi, johon viitataan myös alkiolaisuutena. Periaateohjelmassaan (2018) keskusta ilmoittaa arvoikseen vastuullisuuden ja vapauden, yhteisöllisyyden ja välittämisen, tasa-arvon ja oikeudenmukaisuuden, sivistyksen, ylisukupolvisuuden ja kohtuullisuuden, kestävän luontosuhteen sekä paikallisuuden.

Maalaisliittona perustettu puolue nojautui alkuvaiheissaan aatteellisesti maaseudun vähäväkisen väestön ja yksityisomistukseen tukeutuvien pienviljelijöiden intresseihin. Kyösti Kallion mukaan Maalaisliitto sijoittui poliittisessa kentässä kapitalismin ja sosialismin väliin.Rantala 1982, s. 16 Maalaisliitto sai kannattajia erityisesti uusien tilallisten parista, uskontopohjaisena puolueena herätysliikkeiden alueilla ja aitosuomalaisen maaseutuväestön piirissä.Rantala 1982, s. 21

Vuoden 1958 eduskuntavaaleissa pohjoisten seutujen pienviljelijäsiipi erkani oppositioryhmäksi ja järjestäytyi Suomen Pientalonpoikien Puolueeksi. Puolue tavoitteli uutta kannattajakuntaa muuntautumalla maaseutupuolueesta keskustaideologiseksi yleispuolueeksi. Puolueen periaateohjelma uudistettiin ja nimi muutettiin Keskustapuolueeksi vuonna 1965.Rantala 1982, s. 32

1960-luvulla puolue jakautui ideologisesti kolmeen siipeen: 

 Puolueen vasenta laitaa on edustanut vuonna 1969 syntynyt Ryhmä 70, joiden joukossa on ollut runsaasti helsinkiläistyneitä maalaisliittolaisia. Ryhmä protestoi puolueen hallituspoliittista suuntautumista oikealle ja kannatti yhteistoimintaa vasemmiston kanssa. Ryhmä ajoi puolueen muuttamista radikaaliksi, uusalkiolaiseksi yleispuolueeksi.Rantala 182, s. 123

 Oikeaa laitaa on edustanut varsinaissuomalainen ja eteläpohjalainen maataloustuottajasiipi, joka osaltaan nojaa MTK:hon ja painottaa puolueen agraareja piirteitä. Eduskuntaryhmässä tätä linjaa on edustanut Musta tusina.

 Enemmistöä puolueessa on pitänyt hallussaan K-linjaksi kutsuttu keskusta, jonka tukialueita ovat olleet Pohjois- ja Itä-Suomi.

 Historia 

Autonomian aika ja ensimmäinen tasavalta

pienoiskuva|upright|Santeri Alkio.

Puolueen voidaan katsoa syntyneen vuonna 1906, jolloin perustettiin Oulun läänin eteläisen vaalipiirin Suomen Maalaisväestön Liitto.  Nuorsuomalaisista lohjennut Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalainen Maalaisliitto perustettu samoin vuonna 1906 ja yhdistyi tämän kanssa vuonna 1908 valtakunnalliseksi Maalaisliitoksi (lyh. ML). Ensimmäisissä eduskuntavaaleissa vuonna 1907 ne toimivat erillisinä alueellisina puolueina. Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalainen Maalaisliitto vielä osana Nuorsuomalaista puoluetta. Alkio siirtyi myöhemmin osaksi Maalaisliitton eduskuntaryhmää vuonna 1907. Vuonna 1965 nimeksi muutettiin Keskustapuolue.Eduskuntavaalien vaalitilastot (yle.fi)  Nykyinen nimi Suomen Keskusta otettiin käyttöön vuonna 1988.

Maalaisliiton ideologisena isänä pidetään nuorsuomalaisista siirtynyttä Santeri Alkiota, ja alkuaikoina puolue toimi perustuslaillisessa rintamassa nuorsuomalaisten kanssa. Valtiomuotokysymyksessä Maalaisliitto ja Edistyspuolue lukeutuivat tasavaltalaiseen porvaristoon. 

Suomen sisällissodan jälkeen Maalaisliitto pyrki ajamaan tasapainoa ja kansallista sopua, hyväksyen esimerkiksi punaisten armahdukset. 1930-luvun alkupuolella moni maalaisliittolainen osallistui aitosuomalaisen AKS:n ja kansallismielisen Lapuanliikkeen toimintaan hyväksyen kommunistisen toiminnan kieltämisen Suomessa. Myöhemmin Maalaisliitto kuitenkin asettui vastustamaan IKL:ksi järjestäytyneen puolueen äärioikeistolaista linjaa. Yhteistyö sosiaalidemokraattien kanssa alkoi lisääntyä, ja ensimmäinen niin sanottu punamultahallitus muodostettiin vuonna 1937.

Puolueen kannatus perustui laajaan maatalous- ja maaseutuväestöön, sillä Maalaisliitto pyrki kohentamaan maaseudun taloudellista ja sosiaalista hyvinvointia. Puolueen varhaisimmat kannatusalueet sijaitsivat Etelä- ja Pohjois-Pohjanmaalla, Lapissa, Kainuussa sekä Karjalassa. Toisen maailmansodan jälkeen läntiseen Suomeen asutetun siirtoväen myötä Maalaisliitto nousi suurimmaksi puolueeksi myös länsisuomalaisissa maalaiskunnissa. Puolueen kannatus kaupungeissa oli aluksi miltei olematonta, mutta sekin alkoi kasvaa.

Lauri Kristian Relander oli ensimmäinen puolueesta valittu tasavallan presidentti. Talvisodan syttyessä presidenttinä oli maalaisliittolainen Kyösti Kallio, joka nimitti ensimmäisen SDP:n ja Maalaisliiton muodostaman punamultahallituksen vuonna 1937. Terveyssyistä Kallion presidenttikausi jäi kesken jo vuonna 1940.

 Kekkosen aika 

Toisen maailmansodan jälkeen alkoi uuden ulkopoliittisen suuntautumisen vaihe. Maalaisliiton kansanedustaja Urho Kekkonen oli sodan jälkeen useasti pääministerinä. Vuoden 1956 presidentinvaaleissa Kekkonen, joka oli pääministerinä muun muassa luovuttanut Suomeen paenneen Viron vastarintaliikkeen jäsenen Neuvostoliittoon, sai suostuteltua KGB:n tukemaan häntä. Viisi päivää ennen valitsijamiesten kokoontumista Suomen kommunistit määrättiin äänestämään Kekkosta. Kommunistien äänillä Kekkonen yllättäen voitti vaalit pienimmällä mahdollisella marginaalilla. Kekkosen valtaa lisättiin noottikriisissä ja KGB:n vaatimuksesta Suojelupoliisi täytettiin maalaisliittolaisilla. Kekkonen kohosi neuvostoystävyyttä korostavan linjan johtohahmoksi.

Presidentin valta vahvistui lähinnä idänpolitiikan (YYA-sopimus ja ETYK) ja länsi-integraation (EFTA:n liitännäisjäsenyys ja EEC-vapaakauppasopimus) turvaamiseksi, sillä samalla ei haluttu menettää Suomen ja Neuvostoliiton välistä bilateraalikauppaa. Tämä yhdessä SDP:n puoluehajaannuksen kanssa johti siihen, että presidentin voimakasta osallistumista alettiin lähinnä hänen sosiaalidemokraattisten vastustajiensa piirissä pitää ruoskaparlamentarismina. Myös oikealta nousi kriittisiä ääniä, kuten Kokoomuksen Tuure Junnila sekä Georg C. Ehrnrooth ja Kullervo Rainio, jotka päättivät perustaa SPK:n. Vaikutusvaltaisin poliittinen haastaja oli kuitenkin entinen maalaisliittolainen Veikko Vennamo sekä hänen johtamansa SMP, jolla ei ollut Kekkosen presidenttikaudella asiaa hallituksiin. 

Puolueen sisälle muodostui idänpolitiikkaa, vasemmistoyhteistyötä ja Kekkosta tukemaan miltei puolueoppositioksi niin sanottu K-linja. Linjan sisältönä oli "mennä niin vasemmalle, että hirvittää". K-linjan edustajiin skeptisesti suhtautuneita alettiin kutsua mustaksi tusinaksi. Tällä annettiin ymmärtää, että puolueen sisällä on oikeistoryhmittymä.

Keskusta oli myös kytkeytynyt Suomi–Neuvostoliitto-Seuraan, jonka jäsenmäärä oli enimmillään liki 200 000 henkeä. Politiikka oli merkittävä osa seuraa, jossa johtopaikoista kisasivat kommunistit, sosiaalidemokraatit ja keskustalaiset. Kisailu puolueiden välillä rauhoittui vasta kun SDP, SKP ja keskusta tekivät vuonna 1975 niin sanotun ystävyyssopimuksen ja jakoivat seuran johtopaikat. Puheenjohtajaksi tuli keskustalainen, valtuuston johtoon sosiaalidemokraatti ja pääsihteeriksi kommunisti. Moni keskustalainen vaikuttaja on toiminut Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen Suomi–Venäjä-Seuran johdossa. 

Maalaisliitto käytti vuosina 1948−1958 hyvin tunnettua vaalijulistetta, jossa oli kuvattuna Raamattuun ja lakikirjaan nojaava talonpojan käsi ja teksti "Näihin nojaa Maalaisliitto".

 Nimenvaihdokset 

Luovutetun Karjalan siirtoväen asutustoiminnasta vastannut maa- ja metsätalousministeriön osastopäällikkö, ylijohtaja Veikko Vennamo riitaantui Kekkosen kanssa 1950-luvulla ja perusti Suomen Pientalonpoikien Puolueen, joka muutti 1960-luvun kaupungistumisen vuoksi Maalaisliiton tapaan nimensä Suomen Maaseudun Puolueeksi, jolle pohjalle Timo Soini, Kari Bärlund, Raimo Vistbacka sekä Urpo Leppänen päättivät perustaa Perussuomalaiset.http://www.ilkka.fi/mielipide/kolumnit/perussuomalaiset-20-vuotta-1.1863853

17. lokakuuta 1965 Maalaisliitto vaihtoi nimensä Keskustapuolueeksi. Alkuperäisessä suunnitelmassa oli ottaa uudeksi nimeksi Keskustaliitto, mutta tämä nimi oli jo rekisteröity toisen yhdistyksen nimeksi – ilmeisesti vain tarkoituksena estää nimen käyttö Maalaisliitolta. Nimi Keskustapuolue otettiin käyttöön virallisesti Maalaisliiton ylimääräisessä puoluekokouksessa syksyllä 1965. Nimenmuutos hyväksyttiin äänin 1036-127.

Muutos kuvasi irtautumista agraaripolitiikasta valtakunnalliseksi yleispuolueeksi. Nimenvaihdon myötä puolueen kannatus laski jyrkästi. Ensimmäisen nimenvaihdoksen aikaan tapahtui myös niin sanottu suuri muutto maalta kaupunkeihin ja Ruotsiin, jolloin puolue huolestui kannattajapohjansa vähenemisestä. Uudella nimellä tavoiteltiin entistä laajempaa kannatusta myös kaupungeista. Keskustapuolueen kannatus eduskuntavaaleissa vähäisimmillään oli 35 ja 36 kansanedustajaa Johannes Virolaisen puheenjohtajakauden lopulla.

1960- ja 70-luvuilla keskusta oli reformistinen, parlamentaarista kansanvaltaa kannattava puolue, joka pehmensi äärivasemmiston ja oikeistovoimien vastakkainasettelua. Myös kannattajakunta monipuolistui, kun toimihenkilöiden ja työväestön osuus kasvoi. Toisaalta 1970-luvulla puolueen kannatus kuitenkin todistettavasti laski, jolloin monet alkoivat pitää agraaritaustaista Keskustaa hiipuvana "auringonlaskun puolueena". Kannatuksen laskuun vaikutti osaltaan myös Veikko Vennamon johtama SMP, joka politikoi näyttävästi rakennemuutoksella.

 1980-luku 

Vuoden 1980 Turun puoluekokouksessa keskustan puheenjohtajaksi valittiin Paavo Väyrynen, joka puoluesihteeri Seppo Kääriäisen kanssa alkoi harjoittaa niin sanottua tahtopolitiikkaa, mikä merkitsi lähinnä Kalevi Sorsan johtaman SDP:n haastamista monissa kysymyksissä. Keskustapuolueen suhteellinen heikentyminen SDP:hen nähden oli osaltaan aiheutunut Urho Kekkosen sairastumisesta ja tasavallan presidentin vaihdoksesta. Keskusta, kokoomus ja RKP solmivat ennen vuoden 1987 eduskuntavaaleja niin sanotun kassakaappisopimuksen, jonka mukaan yksikään sopimuksessa osallisista puolueista ei neuvottele hallituksen muodostamisesta ilman muita puolueita. Näin torjuttaisiin presidentti Mauno Koiviston yritykset saada oma puolueensa SDP hallitukseen. Kassakaappisopimus tuli kuitenkin Koiviston tietoon ja hän nimitti hallituksen muodostajaksi kokoomuksen puheenjohtajan Ilkka Suomisen sijasta Harri Holkerin. Tuloksena oli porvarihallituksen sijasta Holkerin sinipunahallitus, joka oli vallassa 1987–1991. Syksyllä 1990 hallitus pyysi oppositioon joutuneen keskustan tukea säästöpäätöksille ennen vuoden 1991 eduskuntavaaleja, mistä puolue kieltäytyi.

 Keskusta ja LKP 

LKP oli menettänyt eduskuntavaaleissa 1979 puolet kansanedustajistaan. Tappio ajoi puolueen talouden kriisiin. Vuonna 1982 LKP liittyi Keskustapuolueen jäsenjärjestöksi. Yhdistymisellä pyrittiin poliittisten keskiryhmien kiinteämpään yhteistyöhön. Keskusta takasi LKP:n velat. Puoluejohdon ajama liitos herätti myös vastustusta puolueen riveissä. Puolue oli hallituksessa viimeisen kerran vuoden 1983 eduskuntavaalien alla muutaman kuukauden ajan, kun Sorsan III hallitusta täydennettiin SKDL:n ministerien eron jälkeen yhdellä LKP:n ministerillä enemmistön säilyttämiseksi eduskunnassa. Kevään eduskuntavaaleissa Keskustaan liittynyt LKP putosi kokonaan pois eduskunnasta. Kannatuksen menettämiseen vaikutti myös Vihreiden perustaminen. LKP erosi Keskustapuolueesta 1986, mutta oli menettänyt kannatuksensa. Keskustapuolueen nimi muutettiin muotoon Suomen Keskusta vuonna 1988. Myös vuoden 1988 nimenvaihdosten yhteydessä puolueen nimeksi olisi haluttu ottaa vuoden 1965 alunperäisten suunnitelmien mukaisesti Keskustaliitto.

 Porvarihallitus ja oppositiokausi 

SMP:n lopun myötä Keskustan kannatus vastaavasti nousi, ja puolue sai lopulta lamavuonna 1991 niin sanotun veret seisauttavan vaalivoiton nousten pitkästä aikaa suurimmaksi eduskuntapuolueeksi. Vaalituloksen pohjalta muodostettiin keskustan, kokoomuksen, RKP:n ja kristillisen liiton porvarihallitus, jonka pääministeriksi tuli keskustan Esko Aho. Kristillinen liitto lähti hallituksesta kesken kauden.

Kokoomus halusi Suomen liittyvän Euroopan unioniin eli silloiselta nimeltään Euroopan yhteisöön. Keskusta suhtautui läntisen Euroopan kanssa integroitumiseen epäilevästi, mutta omaa puoluettansa länsimyönteisempi puheenjohtaja Esko Aho pyrki saamaan jäsenyyshankkeelle puolueensa tuen. EU jakoi keskustan kannattajat kahteen leiriin ja etenkin monet puolueen maaseutuäänestäjät vastustivat jäsenyyttä syksyn 1994 kansanäänestyksessä. Puolueen länsi-integraatiota vastustavan siiven kärkihahmo Paavo Väyrynen työskenteli viivästyttääkseen jäsenyysäänestystä. Hän oli myös puolueen presidenttiehdokas vuosien 1988 ja 1994 presidentinvaaleissa.

Keskustan hallitusvastuu ajoittui vaikeaan lama-aikaan, ja vuoden 1995 eduskuntavaaleissa keskusta hävisi suurimman puolueen paikan sosiaalidemokraateille. Vaalien jälkeen muodostettiin Paavo Lipposen johdolla sosiaalidemokraattien, kokoomuksen, vasemmistoliiton ja vihreiden laajapohjainen sateenkaarihallitus.

Esko Aho esitteli kevättalvella 1996 keskustan työreformin, joka julkaistiin vuoden 1999 eduskuntavaaleihin Matti Vanhasen ja Maria-Kaisa Aulan johdolla. Työreformi sai kuitenkin negatiivisen vastaanoton. Vuoden 1999 eduskuntavaaleissa keskusta jäi edelleen toiseksi suurimmaksi puolueeksi sosiaalidemokraattien kärsimistä tappioista huolimatta, ja puolueen oppositiokausi jatkui. Keskusta halusi säilyttää markan valuuttana ja olla siirtymättä euron käyttöön.

 2000-luku 

Vuoden 2000 presidentinvaaleissa Esko Aho korosti kampanjassaan tavanomaista ydinperhettä ja omakotitalossa asumista turvallisessa ympäristössä turvallisena suomalaisena elämänmuotona. Aho kärsi vaalien toisella kierroksella niukan tappion sosiaalidemokraattien Tarja Haloselle ja luopui myöhemmin politiikasta.

Anneli Jäätteenmäen johdolla keskusta saavutti voiton ensin vuoden 2000 kunnallisvaaleissa ja myöhemmin vuoden 2003 eduskuntavaaleissa. Jäätteenmäestä tuli Suomen ensimmäinen naispääministeri, ja hänen johtamassaan punamultahallituksessa olivat mukana myös SDP ja RKP. Pian vaalien jälkeen Jäätteenmäki joutui kuitenkin eroamaan niin sanotun Irakgate-skandaalin vuoksi. Uudeksi pääministeriksi tuli Jäätteenmäen hallituksen puolustusministeri Matti Vanhanen.

Vuoden 2006 presidentinvaaleissa puolueen presidenttiehdokkaana ollut istuva pääministeri Vanhanen hävisi ensimmäisellä kierroksella Sauli Niinistölle, eikä puolue päässyt mukaan vaalien toiselle kierrokselle. Toisella kierroksella Niinistö hävisi istuvalle presidentille Haloselle saatuaan lähes täsmälleen saman kannatuksen kuin Aho kuusi vuotta aiemmin.

Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa keskusta menetti joitakin paikkoja, mutta säilytti silti asemansa suurimpana puolueena. Kertaakaan aiemmin historiassa keskusta ei ollut saavuttanut suurimman puolueen asemaa kahdesti peräkkäin. Sosiaalidemokraattien ohi toiseksi suurimmaksi puolueeksi kohosi kokoomus, joka nyt sai ensimmäisen kerran enemmän kansanedustajia kuin sosiaalidemokraatit. Matti Vanhasen II hallitus muodostettiin keskustan, kokoomuksen, vihreiden ja RKP:n varaan.

Vanhanen erosi pääministerin ja puolueen puheenjohtajan tehtävistä kesällä 2010. Tuolloin muodostettiin keskustan uuden puheenjohtajan Mari Kiviniemen hallitus, joka oli pääministeriksi siirtyneen Kiviniemen hoitamaa kunta- ja hallintoministerin salkkua lukuun ottamatta identtinen Vanhasen II hallituksen kanssa.

Vuoden 2007 eduskuntavaalien jälkeen suomalaista politiikkaa ravistelleen vaalirahoituskohun katsottiin vieneen keskustalta uskottavuutta. Moni keskustalainen poliitikko joutui esitutkintaan liittyen lahjontarikoksiin tai jääviyteen viranhoidossa.    Keskusrikospoliisi teki ratsian keskustan puoluetoimistoon toukokuussa 2010.

Vuonna 2007 puoluesihteeri Jarmo Korhonen kertoi puolueen talouden huonosta tilasta, jonka hän sanoi kääntyvän paremmaksi vuoteen 2009 mennessä. Nykyään keskustan talous on puolueen johdon mukaan ahtaalla. Lisäksi keskustan omistama Apollo-yhtiö sai syksyllä 2010 puolen miljoonan euron veromätkyt.

 2010-luku 
Suomessa oli keskustalainen pääministeri vuosina 2003–2011 ja 2015–2019, jolloin toimivat Jäätteenmäen, Vanhasen I, II, Kiviniemen hallitus sekä Sipilän hallitus. Keskusta oli myös tänä aikana eduskunnan suurin puolue saatuaan vuoden 2003 vaaleissa 55 paikkaa, vuoden 2007 vaaleissa 51 paikkaa ja vuoden 2015 vaaleissa 49 paikkaa.

Ennen vuoden 2011 eduskuntavaaleja tehtyjen gallupkyselyiden perusteella keskusta oli SDP:n ja kokoomuksen tavoin menettänyt suosiotaan edellisiin eduskuntavaaleihin verrattuna. Erään valtakunnallisen gallupin mukaan keskusta ja kokoomus olivat lähes samoissa kannatuslukemissa.MTV3: MTV3:n puoluegallup: Keskusta ja kokoomus tasoissa, perussuomalaiset luisuu. MTV3.fi 5.4.2011. Viitattu 11.4.2011. Vaaleissa keskusta jäi kuitenkin vasta neljänneksi suurimmaksi puolueeksi ja menetti 16 kansanedustajaa edellisiin vaaleihin verrattuna.

Kiviniemi ei asettunut kesän 2012 puoluekokouksessa uudelleen ehdolle. Hän totesi tällä tavoin kantavansa vastuuta siitä, ettei puolue ollut päässyt nousemaan riittävän rivakasti.Kiviniemi ei pyri enää keskustan johtoon, Yle.fi, uutiset viitattu 1.4.2012 Eräiden arvioiden mukaan taustalla voi olla myös pettymys siihen, että Väyrynen ja Pekkarinen haastoivat hänet jo lyhyen puheenjohtajuuden jälkeen.Arvio: Keskustan kannatusluvut ei ainoa syy Kiviniemen vetäytymiselle, Yle.fi, Uutiset viitattu 2.4.2012 

Kesän 2012 puoluekokouksessa keskustan puheenjohtajaksi valittiin Juha Sipilä.

Eduskuntavaaleissa 2015 keskusta palasi jälleen suurimman puolueen asemaan ja sai eduskuntaan 49 kansanedustajaa, eli 14 enemmän kuin edellisissä vaaleissa. Sipilä muodosti hallituksen kokoomuksen ja perussuomalaisten kanssa.

Vuoden 2019 vaaleissa keskusta menetti 18 kansanedustajan paikkaa saatuaan vähemmän ääniä kuin yli sataan vuoteen. Siitä huolimatta keskusta meni mukaan Antti Rinteen ja sittemmin Sanna Marinin viiden puolueen hallitukseen toiseksi suurimpana puolueena. Syksyllä Sipilän seuraajaksi keskustan puheenjohtana valittiin Katri Kulmuni, josta tuli Marinin hallituksen valtiovarainministeri.

 2020-luku 
Kesällä 2020 Kulmuni erosi valtiovarainministerin tehtävästä viestintävalmennuksiin liittyvän kohun jälkeen, ja hänen tilalleen valtiovarainministeriksi valittiin eduskunnan puhemiehenä toiminut entinen pääministeri Vanhanen. Kulmuni haki tästä huolimatta jatkokautta keskustan puheenjohtajana, mutta syyskuun puoluekokouksessa hänen tilalleen uudeksi puheenjohtajaksi valittiin heti ensimmäisellä äänestyskierroksella Annika Saarikko. Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa keskusta sai 11,3 prosentin kannatuksen ja 23 edustajanpaikkaa, mikä oli puolueen huonoin tulos Suomen itsenäisyyden aikana. Keskusta ilmoitti jättäytyvänsä oppositioon.

Keskustan puoluehallitus tilasi puolueen tilannetta analysoivan raportin. Juha Kuisman työryhmän laatiman raportin mukaan puolueella on mahdollisuus yltää 15 prosentin kannatukseen, jos se päättää uudistua, mutta muuten se taantuu kuuden prosentin puolueeksi.

15. kesäkuuta 2024 keskustan uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Antti Kaikkonen.

 Politiikka ja tavoitteet 
pienoiskuva|upright|Antti Kaikkonen on ollut keskustan puheenjohtaja kesäkuusta 2024 lähtien.
Keskusta edeltäjineen on tehnyt vuosien varrella 24 yleis- tai periaateohjelmaa. Vuodelta 1906 ovat Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalaisen Maalaisliiton Ohjelmavaatimuksia- ja Suomen Maalaisväestön Liiton Ohjelma -nimiset yleisohjelmat. Jälkimmäisestä on olemassa myös vuoden 1908 versio. Ensimmäinen Maalaisliiton yleisohjelma on vuodelta 1914. Tämän jälkeen Maalaisliitto laati vielä seitsemän puolueohjelmaa. Keskustapuolueena tehtyjä ohjelmia on kahdeksan. Nykyisellä nimellä toimiessaan Suomen Keskusta on laatinut viisi puolueohjelmaa, joista viimeisin on vuodelta 2006. 

Vuoden 2011 puolueohjelmassa keskustan tavoitteena on olla aatepuolue ja sivistysliike, ekologinen edelläkävijä sekä rauhan ja yhteistyön rakentaja. Puolue tavoittelee sivistyksen ja kulttuurin voimalla ihmisyyttä ja vastuullista vapautta sekä yrittäjyyteen perustuvaa ehyttä yhteiskuntaa. Keskusta näkee itsensä yhteistyön ja sovinnon liikkeenä.

Puoluesihteeri Jarmo Korhonen ehdotti vuonna 2007 perussuomalaisten ja keskustan yhdistämistä, minkä perussuomalaisten johto tyrmäsi.

Keskustan tavoitteena on hajautettu yhteiskunta, joka perustuu markkinatalouteen, työhön kannustavaan sosiaaliturvaan ja mahdollisuuksien tasa-arvoon. Keskusta pyrkii pitämään koko maan asuttuna.

 Alkiolaisuus 
Alkiolaisuus syntyi sosialismin ja kapitalismin vaihtoehdoksi korostamaan ihmisyyttä, kansanvaltaista yhteiskuntajärjestystä ja tasa-arvoa. Keskusta on oman näkemyksensä mukaan yhteiskuntaa uudistava aatteellinen yleispuolue ja kansansivistysliike.

 Aluepolitiikka 
Keskusta kannattaa myös desentralisaatiota eli hajasijoittamista. Osana tätä se tukee valtion työpaikkojen hajasijoittamista pääkaupunkiseudulta muualle Suomeen. Keskusta suhtautuu kielteisesti kuntien määrän laskuun. ja kannattaa maakuntien aseman vahvistamista.

 Työ- ja talouspolitiikka 
Yksi keskustan historian merkittävimmistä liberaalihankkeista oli vuoden 1999 eduskuntavaaleissa esitetty työreformi, jonka ammattiyhdistysliike epäili heikentävän voimakkaasti työehtosopimusjärjestelmää ja työntekijöiden oikeuksia. Puolueen mielestä reformi pyrki uudistamaan työmarkkinoita ja perusturvaa siten, että työn antaminen ja tekeminen olisi ollut helpompaa.

Suurin osa Keskustan kannattajista katsoo työmarkkinajärjestöjen puuttuvan liian moniin asioihin.

 Yhteiskunnalliset kysymykset 
Puolue ei kannattanut samaa sukupuolta olevien avioliittoja, muttei aio lähteä peruuttamaan sitä. Vuonna 2014 asiasta äänestettäessä kuusi keskustan kansanedustajaa kannatti sukupuolineutraaleja avioliittoja.

Keskusta kannattaa pakollista ruotsin kielen opetusta kouluissa.

 Nimi ja tunnukset 
Keskustan logo perustuu nelilehtiseen apilaan. Puolueen tunnukseen on otettu mallia Puolan kansanpuolueelta PSL:ltä. Ruotsin Keskustapuolue puolestaan otti mallia Suomesta valitessaan tunnuksekseen neliapilan vuonna 1942.

 Rakenne ja organisaatio
 Puolueen toimielimet 
pienoiskuva|Keskustan vaalikoju Jyväskylässä.
Puoluekokous
Puoluekokous käyttää puolueen ylintä päätösvaltaa ja käsittelee suuret periaatekysymykset. Se valitsee kahdeksi vuodeksi kerrallaan puolueen puheenjohtajan, kolme varapuheenjohtajaa, puoluesihteerin ja puoluevaltuuston.

Puoluevaltuusto
Puoluevaltuusto käyttää puoluekokoukselle kuuluvaa valtaa puoluekokouksien välisenä aikana. Puoluevaltuusto valitsee puoluehallituksen ja päättää puolueen erillisohjelmista. Puoluevaltuustoon kuuluu 135 jäsentä ja sen toimikausi on kaksivuotinen. Puoluevaltuustossa on edustettuina keskustan piirijärjestöjen lisäksi keskustan sisarjärjestöt Keskustanaiset, Keskustanuoret, Keskustaopiskelijat ja Keskustan Lehtimiehet. Myös puolueen eduskuntaryhmällä ja europarlamentaarikoilla on omat edustajansa.

Puoluehallitus
Puoluehallitus johtaa puolueen yleistä toimintaa. Sen muodostavat puolueen puheenjohtaja, kolme varapuheenjohtajaa, puoluesihteeri ja 31 muuta jäsentä ja varajäsentä. Puoluehallitus valitsee keskuudestaan työvaliokunnan.

Puoluehallitus esittelee asiat puoluevaltuustolle. Se vastaa myös puoluekokousaloitteisiin tekemällä päätösesityksiä. Puoluehallituksen puheenjohtaja on samalla koko puolueen puheenjohtaja.

Puoluehallituksen työvaliokunta
Puoluehallituksen työvaliokuntaan kuuluvat puolueen puheenjohtaja, varapuheenjohtajat, puoluesihteeri, puolueen eduskuntaryhmästä puoluehallitukseen valittu jäsen, europarlamentin keskustan valtuuskunnasta valittu puoluehallituksen jäsen ja kolme muuta puoluehallituksen keskuudestaan valitsemaa jäsentä. Työvaliokunta valmistelee ehdotuksia puoluehallitukselle ja seuraa puolue-elinten päätösten toteutumista eduskunnassa, hallituksessa ja puolueen sisällä.

Karina Jutila Tampereen yliopistosta on tehnyt väitöskirjan Yksillä säännöillä, kaksilla korteilla? Empiirinen tutkimus Suomen Keskustan sisäisestä päätöksenteosta, jossa käsitellään työvaliokunnan käytännön päätöksentekoa. Väitöskirjan mukaan:

Puoluetoimisto
Keskustan puoluetoimisto on puoluesihteerin johtama toimisto, joka vastaa yleishallinnosta, kuten suhteista alue- ja paikallistasolle sekä politiikan koordinoinnista. Toimisto sijaitsi aikaisemmin Helsingissä Pursimiehenkadulla, josta se muutti Apollonkadulle Etu-Töölöön.

 Eduskuntaryhmä 

Suomen Keskustaa eduskunnassa edustaa Keskustan eduskuntaryhmä. Eduskuntaryhmä toimii Suomen Keskustan kansanedustajien yhteistyöelimenä. Eduskuntaryhmän merkitys eduskuntatyössä on keskeinen: kokouksissa keskustellaan ajankohtaisista poliittisista kysymyksistä ja muodostetaan kantoja eduskunnan käsittelyssä olevaan asiaan. Keskustan eduskuntaryhmän valtiopäiväkaudella 2019–2023 muodostaa 31 kansanedustajaa. Ryhmän puheenjohtajana toimii kansanedustaja Antti Kurvinen.

 Piirijärjestöt 
Keskustalla on seuraavat 19 piirijärjestöä:

 Helsingin piiri
 Uudenmaan piiri
 Varsinais-Suomen piiri
 Satakunnan piiri
 Etelä-Hämeen piiri
 Päijät-Hämeen piiri
 Pirkanmaan piiri
 Kymenlaakson piiri
 Karjalan piiri
 Etelä- ja Itä-Savon piiri

 Pohjois-Karjalan piiri
 Pohjois-Savon piiri
 Keski-Suomen piiri
 Etelä-Pohjanmaan piiri
 Keski-Pohjanmaan piiri
 Pohjois-Pohjanmaan piiri
 Kainuun piiri
 Lapin piiri
 Peräpohjolan piiri

Aiemmin toiminnassa oli myös Ylä-Savon piiri, jonka yhdistämisestä Pohjois-Savon piiriin päätettiin vuonna 2011. Etelä-Savon ja Itä-Savon piirit yhdistyivät vuonna 2025. Alueellisten piirien lisäksi on olemassa koko maan kattava Centerns distrikt – Keskustan piiri eli Keskustan kaksikielinen piiri. Piirin 16 paikallisosastosta 10 toimii ruotsinkielisellä Pohjanmaalla.

Monissa vaalipiireissä keskustalla on useampi kuin yksi piirijärjestö; nämä asettavat eduskuntavaaliehdokkaat sopimiensa kiintiöiden mukaisesti. Keskustalla on Hämeen vaalipiirissä Etelä-Hämeen ja Päijät-Hämeen piirit, Kaakkois-Suomen vaalipiirissä Etelä- ja Itä-Savon, Karjalan ja Kymenlaakson piirit, Savo-Karjalan vaalipiirissä Pohjois-Karjalan ja Pohjois-Savon piirit, Vaasan vaalipiirissä Etelä-Pohjanmaan ja Keski-Pohjanmaan piirit, Oulun vaalipiirissä Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun piirit sekä Lapin vaalipiirissä Lapin ja Peräpohjolan piirit.

 Puolueen lähiyhteisöt 
 Alkio-opisto, Korpilahdella sijaitseva puolueopisto
 Huoltoliitto
 Keskustan ja maaseudun arkisto, Maalaisliitto-Keskustapuolue-Suomen Keskusta -puolueen historiaa tallentava arkisto
 Keskustanuoret, puolueen nuorisojärjestö
 Maaseudun Kukkaisrahaston Säätiö, nuorten toimintaa tukeva rahasto
 Maaseudun Sivistysliitto, keskustaa lähellä oleva kulttuurijärjestö
 Suomen Keskustanaiset, naisjärjestö
 Vesaiset, varhaisnuorisojärjestöhttp://www.vesaiset.fi/fi.iw3 

 Media 
Nykyiset
 Maahenki Oy, Maaseudun Sivistysliiton kustantamo
 Suomenmaa, Suomen Keskustan pää-äänenkannattaja, ilmestyy painettuna ja verkkolehtenä

Edelleen ilmestyviä entisiä äänenkannattajia
 Etelä-Saimaa

Iisalmen Sanomat äänenkannattaja vuoteen 2000
Itä-Savo äänenkannattaja vuoteen 2002
Kainuun Sanomat äänenkannattaja vuoteen 1994
Keskipohjanmaa äänenkannattaja vuoteen 1996
Keskisuomalainen äänenkannattaja vuoteen 1986
Savon Sanomat äänenkannattaja vuoteen 1991
Ilkka äänenkannattaja vuoteen 1997

Ei enää ilmestyviä entisiä äänenkannattajia
Pohjolan Sanomat äänenkannattaja vuoteen 2001

 Karjalan Maa, vuosina 1917–2011 Joensuussa ilmestynyt Maalaisliiton ja sittemmin Keskustan äänenkannattaja
 Liitto, Oulussa vuosina 1906–1993 ilmestynyt Maalaisliiton ja sittemmin Keskustan äänenkannattaja
 Lalli, Satakunnassa vuosina 1917–2009 ilmestynyt Maalaisliiton ja sittemmin Keskustan äänenkannattaja
 Turunmaa, vuosina 1923–1953 Turussa ilmestynyt Maalaisliiton äänenkannattaja

 Kansainväliset jäsenyydet 
Liberaalinen Kansanpuolue liityttyä vuonna 1982 keskustan jäsenjärjestöksi keskusta peri Liberal Internationalin jäsenyyden. Keskusta on myös Euroopan liberaalidemokraattisen puolueen jäsen. Euroopan parlamentissa keskustan edustajat kuuluvat Uudistuva Eurooppa -ryhmään yhdessä RKP:n edustajien kanssa.

 Kannattajakunta 
 Jäsenistö 

Vuonna 2011 keskustalla oli puolueen oman ilmoituksen mukaan noin 163 000 jäsentä, joten se on tällä perusteella jäsenmäärältään selvästi Suomen suurin puolue. SDP:n, vasemmistoliiton ja kristillisdemokraattien tavoin myös keskusta on viime vuosina menettänyt jäseniään.Kokoomus, vihreät ja perussuomalaiset kasvattavat jäsenmääriään Helsingin Sanomat 2.8.2008 Vuonna 2010 kävi ilmi, että osa jäsenistä oli liitetty puolueeseen heidän tietämättään. Tiedotusvälineiden kerrottua asiasta keskusta arvioi jäsenrekisterissään olevan lähes 50 000 jäsentä, jotka on liitetty puolueeseen ilman asianomaisen henkilön omaa allekirjoitusta. "Valejäsenyyksien" tultua ilmi on asiasta tehty satoja valituksia.

 Poliittinen nelikenttä 
Kunnallisalan kehittämissäätiön vuonna 2015 julkaisemassa tutkimuksessa keskustan kannattajista 47 prosenttia sijoitti itsensä oikeistoon, 40 prosenttia keskustaan ja 10 prosenttia vasemmistoon. Arvoliberaalisuus−arvokonservatiivisuus-ulottuvuudella arvokonservatiiveja oli 36 prosenttia, arvoliberaaleja 18 prosenttia ja keskelle asettuvia 43 prosenttia. Tutkimuksen mukaan kiteytyksenä puolueen kannattajien kannoista voidaan sanoa, että keskusta on keskusta-oikeistolainen puolue. Kunnallisalan kehittämissäätiön vuonna 2019 teettämässä tutkimuksessa Keskustan kannattajat arvioivat puolueen hieman omia arvojaan vasemmistolaisemmaksi.

Elinkeinoelämän valtuuskunnan Evan vuoden 2022 arvo- ja asennetutkimuksessa keskustan kannattajille perinteiden, sukujuurten ja uskonnon merkitys identiteetin muodostajina oli keskimääräistä suurempi. Puolueen äänestäjien identiteettiprofiilia kuvaillaan tulosten perusteella konservatiiviseksi.

 Demografia 
Vuonna 2008 puoluekokousedustajissa suurimmat ammattiryhmät olivat maanviljelijät (40 %), toimihenkilöt (28 %) ja eläkeläiset (15 %). Kaksi kolmaosaa puoluekokousedustajista oli miehiä ja osallistujien ikäjakauma painottui keski-ikäisiin ja keski-iän ylittäneisiin.Kuka päättää Keskustassa -tutkimus

 Suhtautuminen politiikkaan 
Suomi liittyi Euroopan unioniin Keskustan johtaman Ahon hallituksen johdolla. Elinkeinoelämän valtuuskunnan tutkimuksen mukaan vuonna 2008 keskustan kannattajista neljännes suhtautui myönteisesti Euroopan unioniin ja puolet oli EU-vastaisia. Kolmannes keskustalaisista piti vuonna 2007 hyvänä sitä, että markka korvattiin eurolla.

Politiikan tutkija Ville Pernaan mukaan keskustaa oli (vuonna 2011) sanottu "auringonlaskun puolueeksi" jo lähes 50 vuoden ajan. Puolueen kannatuksen arveltiin viime vuosikymmeninä laskevan samalla kun maatilojen määrä jatkaisi vähenemistään. Keskustan katsotaan kuitenkin muuttuneen maaseutuun ja maatalouteen liittyviä kysymyksiä edistäneestä talonpoikaispuolueesta aluepolitiikkaa ja Suomen maakuntien asiaa ajavaksi yleispuolueeksi. Väitöskirjassaan Seppo Kääriäinen arvioi puolueen kannatuksen säilyneen kenttäväen ja taitavien johtajien ansiosta.

 Kannatusalueet 
Keskustan kannatus jää alle kymmeneen prosenttiin pääkaupunkiseudulla, Turussa, Tampereella ja Porissa sekä ruotsinkielisillä maaseutualueilla. Keski-Suomen, Pohjanmaan, Itä-Suomen ja Pohjois-Suomen maakuntakeskuksissa keskusta on viime vaaleissa ollut joko suurin puolue tai lähellä suurimman puolueen asemaa. Korkeinta puolueen kannatus on maaseutumaisissa suomenkielisissä kunnissa etenkin Pohjanmaalla. Tärkeäksi muodostuneessa Vaasan vaalipiirissä Keskustan vaalitappio heijastui voimakkaasti eduskuntavaaleissa 2019, RKP:n noustessa vaalipiirin suurimmaksi puolueeksi.

Vuosien 1983–2019 eduskuntavaaleissa puolueen kannatus on jakautunut vaalipiireittäin seuraavan taulukon mukaisesti. Kuntien kuuluminen eri vaalipiireihin on vaihdellut, joten eri vuosien tiedot eivät välttämättä ole keskenään vertailukelpoisia. Vaalipiirien tulokset vastaavat kunkin vaalivuoden mukaista aluejakoa. Ahvenanmaan vaalipiirissä Suomen Keskusta ei ole asettanut lainkaan ehdokkaita. Sen sijaan maakunnassa toimii Ahvenanmaan keskusta ().

Vuoden 2025 puoluebarometrissa 52 prosentilla suomalaisista oli keskustasta myönteinen kuva. Suomalaiset suhtautuivat puolueista myönteisimmin keskustaan ja SDP:hen. Keskustaa pidettiin puolueista vähiten ylimielisenä. 13 prosenttia suomalaista näki puolueen olevan toiminnassaan ylimielinen. 30 prosenttia piti keskustaa ihmiskeskeisenä puolueena.

 Vaalipiiri Kannatus 1983 1987 1991 1995 1999 2003 2007 2011 2015 2019 2023Helsingin vaalipiiri5,12,16,03,76,18,16,94,57,22,91,6Uudenmaan vaalipiiri7,26,412,27,710,713,512,46,411,56,54,8Varsinais-Suomen vaalipiiri12,914,622,915,016,917,515,811,616,210,88,4Satakunnan vaalipiiri16,716,624,120,923,728,124,716,120,616,713,9Hämeen vaalipiiri11,612,119,214,416,818,420,313,217,810,28,6Pirkanmaan vaalipiiri7,66,711,413,214,716,616,310,416,68,97,1 Kymen vaalipiiri (1983–2011) Kaakkois-Suomen vaalipiiri (2015–)16,817,023,818,922,625,823,916,8 25,2 16,6 13,6 Etelä-Savon vaalipiiri (1983–2011)24,526,033,427,033,540,537,426,8 Pohjois-Savon vaalipiiri (1983–2011) Savo-Karjalan vaalipiiri (2015–)27,429,137,332,135,738,235,825,4 32,5 22,8 19,7 Pohjois-Karjalan vaalipiiri (1983–2011)25,026,934,627,030,337,635,726,2Vaasan vaalipiiri26,427,233,933,031,733,932,522,627,419,917,9Keski-Suomen vaalipiiri21,319,731,525,630,634,933,221,826,919,817,7Oulun vaalipiiri34,736,646,838,843,546,643,133,442,730,325,0Lapin vaalipiiri38,137,949,839,142,844,843,232,242,929,224,8Yhteensä17,617,624,819,822,424,723,115,821,113,811,3

Tulosten perusteella keskustan kannatus on korkeinta Pohjois-Suomessa Oulun ja Lapin vaalipiireissä. Suomen keskiosissa Pohjanmaan rannikolta itärajalle sijaitsevissa Vaasan, Keski-Suomen, Pohjois-Savon, Etelä-Savon ja Pohjois-Karjalan vaalipiireissä keskustan kannatus ylitti vuoden 2007 vaaleissa 30 prosenttia. Valtakunnallista kannatusta suurempaa keskustan kannatus oli näiden lisäksi Satakunnan ja Kymen vaalipiireissä. Tätä matalampaa kannatus oli Turun ja Tampereen sisältävissä Varsinais-Suomen ja Pirkanmaan vaalipiireissä. Alimmillaan keskustan kannatus on ollut Uudenmaan ja Helsingin vaalipiireissä. Helsingissä puolue sai vuoden 2019 eduskuntavaaleissa korkeimman kannatuksensa Viikissä (7,9 %), jossa sijaitsee mm. Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellinen tiedekunta.Tilastokeskus - Eduskuntavaalit 2019 vaalikarttapalvelu

Ennen alueluovutuksia keskustan edeltäjän Maalaisliiton kannatus oli hyvin suurta Viipurin läänin itäisessä vaalipiirissä. Siirtoväen asuttaminen aiheuttikin muutoksia monien läntisemmän Suomen kuntien poliittisiin voimasuhteisiin.

 Vaalihistoria 
 Eduskuntavaalit 

 Vuosi Edustajat Ääniä % ViiteKansanedustajien lukumäärä ja puolueen saama äänimäärä on ilmoitettu suoraan lähteessä. Ääniosuus prosentteina on laskettu suhteuttamalla puolueen äänimäärä lähteessä ilmoitettuun hyväksyttyjen äänien kokonaismäärään. 1907  51 242 5,75  1908  51 756 6,39  1909  56 943 6,73  1910  60 157 7,60  1911  62 885 7,84  1913  56 977 7,87  1916  71 608 9,00  1917  122 900 12,38  1919  189 297 19,70  1922  175 401 20,27  1924  177 982 20,25  1927  205 313 22,56  1929  248 762 26,15  1930  308 280 27,28  1933  249 758 22,54  1936  262 917 22,41  1939  296 529 22,86  1945  362 662 21,35 

 Vuosi Edustajat Ääniä % Viite 1948  455 635 24,24  1951  421 613 23,26  1954  483 958 24,10  1958  448 364 23,06  1962  528 409 22,95  1966  503 047 21,23  1970  434 150 17,12  1972  423 039 16,41  1975  484 772 17,63  1979  500 478 17,29  1983  525 207 17,63  1987  507 460 17,62  1991  676 717 24,83  1995  552 003 19,85  1999  600 592 22,40  2003  689 391 24,69  2007  640 428 23,11  2011  463 266 15,76  2015  625 687 21,10  2019  423 920 13,76  2023  349 640 11,29 

Kuntavaalit

 Vuosi Valtuutetut Kannatus Viite 1921   7  414  (porvarilliset ryhmät)326 302 55,5 %  1922   7  791   (porvarilliset ryhmät) 318 945 59,8 %  1923    8  245  (porvarilliset ryhmät)308 398 62,0 %  1924      8   507  (porvarilliset ryhmät)287 137 61,1 %  1925             7   079   (porvarilliset ryhmät) 375 777 59,0 %   1928                 3   986  (porvarilliset ryhmät)320 335 42,6 %   1930             7 819    (porvarilliset ryhmät)474 355 62,07%  1933               7   815  (porvarilliset ryhmät)518 258 62,10%   1936               7  459 (porvarilliset ryhmät)581 114 62,36 %  1950 121 804 8,09 1953 282 331 16,0  1956 366 380 21,9  1960 401 346 20,4  1964 413 561 19,3  1968 3 533 428 841 18,9  1972 3 297 449 908 18,0  1976 3 936 494 423 18,4  1980 3 889 513 362 18,7  1984 4 052 545 034 20,2  1988 4 227 554 924 21,1  1992 3 998 511 954 19,2  1996 4 459 518 682 21,8  2000 4 625 528 319 23,8  2004 4 425 543 885 22,8  2008 3 518 512 220 20,1  2012 3 077 465 167 18,7  2017 2 824 450 529 17,5  2021 2 445 363 364 14,9 20252 623396 63016,4

Europarlamenttivaalit
 Vuosi Mepit Ääniä % 1996  548 041 24,36 1999  264 640 21,30 2004  387 217 23,37 2009  316 798 19,03 2014  339 895 19,67 2019  247 416 13,52 2024   215  064  11,8

 Presidentinvaalit 

Valitsijamiesten vaalit Vuosi Ehdokas Valitsijamiehet Kannatus 1919 Lauri Kristian Relander 1      1925 Lauri Kristian Relander 69 123 932 19,9 % 1931 Kyösti Kallio 69 167 574 20,0 % 1937 Kyösti Kallio 56 184 668 16,6 % 1940 ei ehdokasta       1943 ei ehdokasta       1944 ei vaaleja       1946 ei ehdokasta       1950 Urho Kekkonen 62 309 060 19,6 % 1956 Urho Kekkonen 88 510 783 26,9 % 1962 Urho Kekkonen 111 698 199 31,7 % 1968 Urho Kekkonen 65 421 197 20,66 % 1973  ei vaaleja       1978 Urho Kekkonen 64 475 372 19,4 % 1982 Johannes Virolainen 53 534 515 16,8 % 1988 Paavo Väyrynen 68 647 769 21,70 %
Suorat kansanvaalit Vuosi Ehdokas Kannatus 1988 Paavo Väyrynen 1k    636 375 1k 20,57 % 1994 Paavo Väyrynen 1k    623 415 1k   19,5 % 2000 Esko Aho 1k 1 051 1592k 1 540 803 1k   34,4 %2k   48,4 % 2006 Matti Vanhanen 1k    561 990 1k   18,6 % 2012 Paavo Väyrynen 1k    536 555 1k   17,53 % 2018 Matti Vanhanen 1k    122 383 1k   4,1 % 2024 Olli Rehn 1k    496 759 1k   15,3 %

 Aluevaalit 
 Vuosi Valtuutetut ÄänetViite 2022 297 356 851 19,2 %2025304381 28819,3 %

 Merkittäviä poliitikkoja 

 Puheenjohtajat 
 Otto Karhi, 1906–1909
 Kyösti Kallio, 1909–1917
 Filip Saalasti, 1917–1918 †
 Santeri Alkio, 1918–1919
 P. V. Heikkinen, 1919–1940
 Viljami Kalliokoski, 1940–1945
 V. J. Sukselainen, 1945–1964
 Johannes Virolainen, 1964–1980
 Paavo Väyrynen, 1980–1990
 Esko Aho, 1990–2002
 Anneli Jäätteenmäki, 2002–2003
 Matti Vanhanen, 2003–2010
 Mari Kiviniemi, 2010–2012
 Juha Sipilä, 2012–2019
 Katri Kulmuni, 2019–2020
 Annika Saarikko, 2020–2024
 Antti Kaikkonen, 2024–
Puheenjohtajien ja puoluesihteerien luetteloissa on otettu huomioon Suomen Keskustan edeltäjäpuolueet Suomen Maalaisväestön Liitosta alkaen.

 Puoluesihteerit 
 Jaakko Kivi, 1907
 Kustaa Hautamäki, 1908–1917
 Vihtori Kivimäki, 1917–1924
 Lassi Hiekkala, 1925
 Oskari Rantalainen, 1926
 Toivo Helojärvi, 1927–1943
 Urho Kittilä, 1943
 Väinö Kaasalainen, 1944–1946
 Martti Miettunen, 1946–1950
 Arvo Korsimo, 1950–1960
 Pekka Silvola, 1960–1969
 Jouko Loikkanen, 1969–1970
 Mikko Immonen, 1970–1980
 Seppo Kääriäinen, 1980–1990
 Erja Tikka, 1990–1994
 Pekka Perttula, 1994–1997
 Eero Lankia, 1997–2006
 Jarmo Korhonen, 2006–2010
 Timo Laaninen, 2010–2016
 Jouni Ovaska, 2016–2018
 Riikka Pirkkalainen, 2018–2023
 Antti Siika-aho, 2023–

Presidentit
 Lauri Kristian Relander, 1925–1931
 Kyösti Kallio, 1937–1940
 Urho Kekkonen, 1956–1982

Pääministerit
 Kyösti Kallio, 1922–1924, 1925–1926, 1929–1930 ja 1936–1937
 Juho Sunila, 1927–1928 ja 1931–1932
 Urho Kekkonen, 1950–1953 ja 1954–1956
 Vieno Johannes Sukselainen, 1957 ja 1959–1961
 Martti Miettunen, 1961–1962 ja 1975–1977
 Ahti Karjalainen, 1962–1963 ja 1970–1971
 Johannes Virolainen, 1964–1966
 Esko Aho, 1991–1995
 Anneli Jäätteenmäki, 2003
 Matti Vanhanen, 2003–2010
 Mari Kiviniemi, 2010–2011
 Juha Sipilä, 2015–2019

Valtioneuvokset
 E. Y. Pehkonen, 1948
 Martti Miettunen, 1977
 Johannes Virolainen, 1989
 Matti Vanhanen, 2024

Eduskunnan puhemiehet
 Lauri Kristian Relander, 1919–1920
 Kyösti Kallio, 1920–1921, 1922, 1924–1925, 1927–1928, 1929 ja 1930–1936
 J. E. Sunila, 1930
 Urho Kekkonen, 1948–1950
 V. J. Sukselainen, 1956–1957, 1958, 1968–1970 ja 1972–1976
 Kauno Kleemola, 1962–1965
 Johannes Virolainen, 1966–1968 ja 1979–1983
 Ahti Pekkala, 1978–1979
 Esko Aho, 1991
 Anneli Jäätteenmäki, 2003
 Timo Kalli, 2007
 Juha Sipilä, 2015
 Matti Vanhanen, 2019–2020 ja 2022–2023
 Anu Vehviläinen, 2020–2022

 Europarlamentaarikot 
Sirkka-Liisa Anttila (1996–1999)
Timo Järvilahti (1995–1996)
Anneli Jäätteenmäki (2004–2019)
Elsi Katainen (2018–)
Katri Kulmuni (2024–)
Riikka Pakarinen (2009–2014)
Mauri Pekkarinen (2019–2024)
Seppo Pelttari (1995–1996)
Samuli Pohjamo (1999–2004, 2007–2009)
Olli Rehn (1995–1996, 2014–2015)
Mirja Ryynänen (1995–1999)
Hannu Takkula (2004–2014, 2015–2018)
Mirja Vehkaperä (2018–2019)
Kyösti Virrankoski (1996–2009)
Paavo Väyrynen (1995–2007, 2014–2018)

 Kunniapuheenjohtajat 
 V. J. Sukselainen (1976–1995)
 Johannes Virolainen (1996–2000)
 Paavo Väyrynen (2006–2018)

Katso myös
 Keskustan eduskuntaryhmä
 Luettelo kansanedustajista: Maalaisliitto, Keskustapuolue ja Suomen Keskusta
 Talonpoikainen vapaus

 Huomautukset 

 Lähteet 


 Viitteet 

Kirjallisuutta






Maalaisliitto-Keskustan historia






 Aiheesta muualla 

 Suomen Keskustan verkkosivut
 Suomen Keskustan ohjelmat (POHTIVA)
 Suomalaiset puolueet: Suomen Keskusta (Yle Areena 2011)
 Keskusta 2010 -raportti

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit