Kaarle IX

Kaarle IX (); (4. lokakuuta 1550 Tre Kronor linna, Tukholma – 30. lokakuuta 1611 Nyköpinghusin linna, Nyköping) oli Ruotsin hallitsija vuosina 1599–1611, kuningas virallisesti vuodesta 1604 lähtien. Hän oli yksi kuningas Kustaa Vaasan pojista.Carl IX, 1550–1611 Slaget vid Stångebro Linköping Kommun, Länsmuseet 1999 Kaarlesta on käytetty myös nimitystä Kaarle-herttua viitattaessa tapahtumiin ennen hänen kuninkuuttaan.

 Suku 
Hänen vanhempansa olivat kuningas Kustaa I Vaasa ja tämän toinen puoliso, kuningatar Margareta Lejonhufvud. Hänellä oli kymmenen sisarusta. Hänen veljiään olivat Eerik XIV (velipuoli), Juhana III ja Magnus; sisariaan Katariina, Cecilia, Sofia ja Elisabet, hän oli lapsista nuorin.

 Herttua ja valtionhoitaja 
Kustaa Vaasa luovutti Kaarlelle testamentissaan oman herttuakunnan Sveanmaan alueelta. Kaarle käytännössä johti kapinaa velipuoltaan Eerikiä vastaan, jonka seurauksena veli Juhana III tuli Eerikin tilalle valtaistuimelle. Kaarlen ja Juhanan välit olivat kuitenkin kireät. Juhana olisi halunnut rajoittaa Kaarlen valtaa, mutta Juhanan luovuttua tästä tavoitteesta kiistanaiheeksi nousi uskonto. Kryptokalvinismia tukenut Kaarle ei hyväksynyt sitä, että Juhana muutti Ruotsin kirkon toimintaa korkeakirkollisempaan suuntaan. Kaarle ei myöskään hyväksynyt unionia katolisen Puola-Liettuan kanssa.

Ristiriidat pahenivat, kun katolinen herttua Sigismund tuli isänsä Juhana III:n kuoltua Puolan ja Ruotsin kuninkaaksi. Kaarle painosti Sigismundin allekirjoittamaan Uppsalan päätöksen, jossa hän tunnusti Ruotsin olevan protestanttinen valtio. Tämä ei riittänyt Ruotsin ylimystölle, jonka enemmistö piti Sigismundia ulkomaalaisena ja harhaoppisena. Vuonna 1595 Söderköpingin valtiopäivät valitsivat Kaarlen valtionhoitajaksi. Kaarle vaati Suomen käskynhaltijaa Klaus Flemingiä itsensä eikä Sigismundin alaiseksi, minkä seurauksena maassa syttyi sisällissota.
pienoiskuva|Kaarle-herttua, Hieronymus Nützel von Glauchau 1596.

 Sisällissota 

pienoiskuva|Albert Edelfeltin maalaus Kaarle-herttua herjaa Klaus Flemingin ruumista vuodelta 1878.|300x300px
Suomen aatelisto ja johtava porvaristo oli yleisesti Klaus Flemingin ja Sigismundin puolella: unionin Puola-Liettuan kanssa esimerkiksi uskottiin tuovan turvaa Venäjää vastaan ja auttavan kauppaa. Kovin kaukana ei ehkä ollut sekään mahdollisuus, että Suomi olisi eronnut Ruotsista ja liittynyt yksin tähän puolalais-balttilaiseen valtiomuodostelmaan. Sigismundille tämä ei kuitenkaan kelvannut, vaan hän halusi Ruotsin kruunun. Monet talonpojat sen sijaan vastustivat Klaus Flemingiä. Eräänä syynä olivat tämän Kaarle-herttuan varalta ylläpitämät linnaleirit, jotka ottivat varsin siekailematta ylläpitonsa talonpojilta. Kaarle-herttua käytti talonpoikia hyväkseen ja antoi vastauksessaan pohjalaistalonpoikien valituskirjelmään sytykkeen vuosien 1596–1597 talonpoikaiskapinalle, nuijasodalle. Klaus Fleming kukisti tämän kapinan verisesti, mutta kuoli samana vuonna.Talonpojat nousivat kapinaan Maailmanhistoria-lehti 7.10.2011

Kaarle nousi maihin Suomeen syyskuussa 1597 kukistaakseen Sigismundia yhä kannattavan aateliston. Turun linna antautui muutamien viikkojen taisteluiden jälkeen, ja sen johto korvattiin Kaarlen kannattajilla. Kaarle joutui kuitenkin palaamaan pian Ruotsiin, jota uhkasi Puolan maihinnousu. Harvalukuiset Kaarlen puolustajat joutuivat Suomessa pian tappiolle, ja Turun linna oli jälleen Sigismundin kannattajien käsissä. Seuraavana vuonna Sigismund yritti lähettiläänsä välityksellä vaikuttaa Uppsalan valtiopäiviin, ja sai jonkin verran vastakaikua ajatuksilleen. Kaarle kuitenkin sai läpi mieleisensä päätökset. 

Suomessa alettiin koota joukkoja luvattua Puolan hyökkäyksen tukemista varten, joka kuitenkin oli sotien koettelemassa maasta vaikeaa. Heinäkuussa 1598 nousi Arvid ja Yrjänä Hornin, Akseli Kurjen ja Antti Boijen komentama vajaan 3 000 miehen joukko maihin Uplannissa. Kun suomalaiset kuulivat Puolan armeijan myöhästyneen, he kuitenkin vetäytyivät ilman taisteluita. Puolalaisten 5 000 miehen armeija nousi maihin Etelä-Ruotsiin, jossa ratkaiseva Stångebron taistelu käytiin syyskuussa 1598. Kaarlen armeija voitti lopulta taistelun. 

Sigismund palasi Puolaan, ja sotaretkeen pettyneenä erotti joukon Suomen johtomiehiä, joita ei pitänyt riittävän luotettavina. Syksyllä 1599 ennen kuin Sigismund ja Suomen aateliset ehtivät toteuttaa uusia suunnitelmiaan, tapahtui pelätty Kaarlen joukkojen maihinnousu Suomeen. Hän löi Akseli Kurjen komentamat suomalaisjoukot Marttilan taistelussa, minkä jälkeen Suomen kaikki linnat vallattiin. Taistelujen päätyttyä Kaarle toimeenpani oikeudenkäynnit, joiden päätteeksi useita Suomen johtohenkilöitä mestattiin Viipurin ja Turun verilöylyissä. Kaikkiaan mestattuja aatelisia oli viitisenkymmentä, ja useat muut tuomittiin vankeuteen. Kaarle myös korvasi suomalaista ylimystöä ruotsalaisilla. 

Kaarlen Suomeen tekemistä sotaretkistä on sittemmin Kantelettareen liitetty aikalaisrunoilijan laatima runo Kaarle-herttuan runo, joka on säilynyt kahtena 1700-luvun käsikirjoituksena.

 Kuningas 
pienoiskuva|Kaarle IX perusti "ensimmäisen Göteborgin" vuonna 1603. John Börjesonin veistämä ratsastajapatsas Kungsportsplatsen-aukiolla.
Linköpingin valtiopäivät ilmoittivat 24. helmikuuta 1600, että Sigismund ei ollut enää Ruotsin kuningas, ja Juhana III:n kymmenvuotias poika Itä-Götanmaan herttua Juhana tunnusti Kaarlen Ruotsin hallitsijaksi. Vasta kun poika vuonna 1604 luopui perintöoikeudestaan kruunuun, alkoi Kaarle käyttää titteliä kuningas. Vallanperimys oli kuitenkin kiistanalainen, sillä Sigismundin poika Vladislav oli ollut kruununperillinen ja Kaarle oli siten vallankaappaaja. Hän ei uskaltanut pitää kruunajaisia, koska naapurivallat olivat kiistassa suuressa määrin Sigismundin puolella.
pienoiskuva|Kaarle IX kenttämarsalkkana, David Klöker Ehrenstrahlin ateljee.
Vuonna 1604 säädettiin uusi vallanperimysjärjestys. Kaarle otti vastaan kruunun, joka määrättiin periytymään Kaarlen miespuolisille perillisille. Kaarlen kruunajaiset pidettiin maaliskuussa 1607 Uppsalan tuomiokirkossa, ja vielä silloinkin hänen saksalaiset liittolaisensa pitivät asiaa epäviisaana. Asia ei ollutkaan tällä loppuun käsitelty, ja hovi pelkäsi jatkuvasti Vladislavin tai hänen velipuolensa Johanin kruununtavoittelua – erityisesti Puolan hyökkäykseen liitettynä. 

Hallitsijana Kaarle ei ollut yhtä taitava kuin vallankaappaajana. Kaarle IX:n lyhyt hallintokausi oli jatkuvaa sodankäyntiä. Vihollisuus Puolan kanssa ja Moskovan Venäjän sekasorto johtivat Inkerin sodassa vuosina 1611–1617 sotimiseen Liivinmaasta ja Inkeristä. Tanskan kanssa Ruotsi soti Lapin omistuksesta. Ruotsin kannalta sodat eivät juuri sujuneet voittoisasti. 

Sisäpolitiikassa ei tapahtunut Kaarlen kaudella merkittäviä muutoksia tai uudistuksia. Kaarle pyrki edistämään etenkin kauppaa, ja hänen aikanaan perustettiin vuosina 1605 ja 1606 Oulun ja Vaasan kaupungit. Muutoin Kaarlen aika oli Suomessa raskasta katojen, ankaran verotuksen ja balttilaisen aatelin mielivallan vuoksi. Suomeen tuli balttilaista aatelia, koska Suomen oma aatelisto oli harventunut sisällissodassa. Uudet saksalaisyntyiset aatelismiehet eivät ymmärtäneet maan talonpoikien itsenäistä asemaa.

Kaarle IX kruunattiin 17. maaliskuuta 1607 Uppsalan tuomiokirkossa näyttävin menoin.Karl IX  Livrustkammaren  Hän otti hallitsijanimikkeeseensa ainoana Ruotsin kuninkaista myös ”suomalaisten kuninkaan” arvon. Suomeksi tuo koko titulatuura eli arvonimiluettelo kuuluu Kaarle IX:n 20. joulukuuta 1608 lähettämässä Tukholman kuninkaallisessa kirjastossa säilytettävässä suomenkielisessä kirjeessä seuraavasti:

pienoiskuva|Kaarle IX:n hautamonumentti Strängnäsin tuomiokirkossa.
Kaarle IX kuoli 61-vuotiaana Nyköpingshusin linnassa lokakuussa 1611. Hänet on haudattu Strängnäsin tuomiokirkkoon.
pienoiskuva|300x300px|Kaarle IX ensimmäisen puolisonsa Maria von Pfalzin (vas.) ja toisen puolisonsa Kristina von Holstein-Gottorpin kanssa. H. Nützel 1598.

 Avioliitot ja jälkeläiset 
Kaarle-herttua avioitui toukokuussa 1579 Heidelbergissä saksalaisen Pfalzin prinsessa Maria von Pfalzin (1561–1589) kanssa.

Heille syntyivät lapset:

 Margareta Elisabeth (24. syyskuuta 1580–26. elokuuta 1585), kuoli 4-vuotiaana
 Elisabeth Sabina (12. maaliskuuta 1582– 6. heinäkuuta 1585), kuoli 3-vuotiaana
 Ludvig (7. maaliskuuta 1583–26. toukokuuta 1583), kuoli alle kolmikuisena
 Katarina Vaasa (10. marraskuuta 1584–13. joulukuuta 1638), avioitui Pfalz-kreivi Juhana Kasimirin kanssa; heille syntyi kahdeksan lasta, heidän poikansa oli kuningas Kaarle X Kustaa.
 Gustav (12. kesäkuuta 1587–4. joulukuuta 1587), kuoli puolivuotiaana
 Maria (18. joulukuuta 1588–24. huhtikuuta 1589), kuoli alle viisikuisena

Toisen kerran herttua Kaarle avioitui elokuussa 1592 Holstein-Gottorpin prinsesa Kristiinan (1573–1625) kanssa, joka oli edellisen puolison serkku. 

Heille syntyivät lapset: 

 Kristina (1593–1594), kuoli alle 2-vuotiaana

 Kustaa II Aadolf (1594–1632), avioitui prinsessa Maria Eleonoora von Brandenburgin kanssa; heille syntyi neljä lasta, joista nuorimmasta tuli Ruotsin kuningatar Kristiina.
 Maria Elisabet (1596–1618), naitettiin serkulleen Itä-Götanmaan herttua Johanille
 Kaarle Filip (Karl Philip)(1601–1622), avioitui Elisabet Ribbingin, valtiovarainhoitaja Seved Ribbingin tyttären kanssa. Heille syntyi tytär Elisabet Gyllenhielm.
Jakob De la Gardie taivutti vuonna 1611 vastakoisen leskikuningatar Kristiinan ja venäläiset valitsemaan vielä alaikäisen Kaarle Filipin Venäjän tsaariksi, ja vuonna 1613 oli määrä sopia ehdoista Viipurissa. Sillä välin oli tsaariksi valittu kuitenkin Mikael Romanov. 

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 


 Louise Stjernströmin (Carl Blinkin) teokset Kaarle ja Sigismund: I: Protestanttiko vai katolinen? ja II: Lehti kääntyy vapaasti ladattavina e-kirjoina Project Gutenbergiltä.
 Kaarle herttuan avoin kirje Suomen rahvaalle 2.10.1597, Turku(Agricola-Suomen historiaverkko, Kotimaisten kielten tutkimuskeskus)



Luokka:Ruotsin kuninkaat
Luokka:Ruotsin valtionhoitajat
Luokka:Vuonna 1550 syntyneet
Luokka:Vuonna 1611 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit