Kaarle X Kustaa

Kaarle X Kustaa (ruots. Karl X Gustav); (8. marraskuuta 1622 Nyköpinghusin linna, Nyköping – 13. marraskuuta 1660 Torstenssonin palatsi (Kunghuset) Göteborg) oli Ruotsin kuningas suurvalta-aikana vuosina 1654–1660. Hän kävi Pohjan sotaa Puola-Liettuan ja Venäjän johtamaa liittoumaa vastaan, tavoitteena luoda Pohjois-Eurooppaan mahtivaltio. 

Kaarle X Kustaa oli ensimmäinen hallitsija niin sanotusta pfalzilaisesta suvusta, joka nostettiin Ruotsin valtaistuimelle Vaasa hallitsijasuvun sammuttua.

 Suku ja koulutus 
Kaarlen vanhemmat olivat Pfalz-sukuinen Zweibrückenin herttua Juhana Kasimir ja prinsessa Katarina Vasa, joka oli kuningas Kaarle IX:n ja kuningatar Maria Pfalzilaisen tytär sekä  Kustaa II Aadolfin sisarpuoli, He olivat kesä-heinäkuussa 1622 paenneet kahden tyttärensä kanssa Saksasta Ruotsiin kolmikymmenvuotista sotaa. Toisen lähteen mukaan Kustaa II Aadolf oli kutsunut heidät Ruotsiin: kruununperimys oli vaarassa herttua Kaarle Filipin kuoltua ja kuninkaalla ei ollut laillista miespuolista jälkeläistä. Kaarle syntyi Nyköpingshusin linnassa 8. marraskuuta 1622.

Kuten muutkin ruhtinasukujen ja aatelisten pojat, Kaarle sai alkeiskoulutuksensa opinto-ohjaajien ja kotiopettajien avulla. Hänen opintonsa keskittyivät historiaan, politiikkaan, lakiin ja sodankäyntiin, ja myös kielitaitoa painotettiin suuresti, ruotsin ja saksan lisäksi myös ranskaa ja latinaa sekä jossain määrin italiaa. Valtakunnankanleri Axel Oxenstiernan neuvosta Kaarle opiskeli lyhyen aikaa Uppsalan yliopistossa. Tärkeämpää hänen koulutuksessaan oli luultavasti hänen vuosina 1638–1640 tekemänsä opintomatka eli grand tour. Hän matkusti Tanskan, Saksan, Alankomaiden, Ranskan ja Sveitsin halki ja teki myös lyhyen vierailun Englantiin. Tämän matkan aikana hänen opintonsa Benjaminin kuuluisassa upseerikoulussa Pariisissa ovat merkittäviä. Tämän valitseminen hänen pääasialliseksi ulkomaiseksi opiskelupaikakseen korostaa sotilaallisen elementin merkitystä hänen koulutuksessaan. Hänen Pariisin ohjaajiinsa kuului Ruotsin lähettiläs Hugo Grotius, jonka teos De jure paris et belli oli hänen oppikirjojensa joukossa.

Kaarle pysyi tämän jälkeen Ruotsissa vuoteen 1642 asti enimmäkseen hovissa. Hän tutustui kuningaskunnan sisäiseen hallintoon olemalla yhteydessä korkeisiin virkamiehiin, opiskelemalla kuningaskunnan arkistoissa, osallistumalla hoviseremonioihin ja seuraamalla poliittista elämää. Hänen kirjeensä isälleen osoittavat, että hän omaksui kriittisen kannan holhoojahallituksen politiikkaa kohtaan. Hänellä oli myös suoria yhteyksiä tiettyihin valtaneuvoston oppositiohenkilöihin, ilmeisesti pääasiassa Per Braheen, sekä Pfalz-suvun vanhoihin ystäviin valtaneuvos Johan Skytteen ja maaherra, kenttämarsalkka Karl Karlsson Gyllenhielmiin. Hänen poliittiset näkemyksensä perustuivat pitkälti kuninkaallisen auktoriteetin (Rosengren) korostamiseen. Hän ei osallistunut avoimesti sisäpolitiikkaan, mutta yritti – ilman suurempaa menestystä – ajaa sukunsa etuja Saksassa Axel Oxenstiernan kanssa.

Heinäkuussa 1642 Kaarle matkusti armeijaan Saksaan hankkimaan kokemusta sodankäynnistä. Hän matkusti ilman virallista asemaa, koska valtaneuvosto ei hänen isänsä ponnisteluista huolimatta halunnut tehdä mitään Pfalzilaisen suvun hyväksi, mikä olii voitu tulkita valtaistuinvaatimuksen tunnustamiseksi. Nuorukaisena Kaarle otti osaa sotaan ja sai opetusta sotamarsalkka Lennart Torstenssonilta. Hän kunnostautui Breitenfeldin taistelussa vuonna 1642 ja Jankowin taistelussa vuonna 1645 sekä Tanskan sodassa vuosina 1643−1644. Kaarle osoitti jo kykynsä sotilaana ja sai tärkeää kokemusta tulevia tehtäviään varten. Hänen sallittiin yrittää yhdistää sotilaalliset ja diplomaattiset tehtävät neuvotteluissa, joita hän kävi marsalkka Torstensonin puolesta Transilvanian ruhtinas György Rákóczin (Jerzy I, hallitsi 1630–1648) kanssa sotilasliitosta keisari Ferdinand III:tta vastaan.

Vuonna 1645 Kaarle palasi Ruotsiin aikeenaan kosia kasvinkumppaniaan ja serkkuaan, täysi-ikäiseksi tullutta kuningatar Kristiinaa. Tästä ei tosin tullut mitään, mutta Kaarle sai komennuksen takaisin Saksaan, jossa hän otti osaa Westfalenin rauhan toimeenpanoon vuonna 1648. Kristiina, Vaasa-suvun viimeinen edustaja, nimitti aatelin vastustuksesta huolimatta Kaarlen kruununperillisekseen 10. maaliskuuta 1649 sekä Ruotsin herttuaksi ja perintöprinssiksi 9. lokakuuta 1650.

Vuosina 1647–1649 Kaarlelle oli myönnetty tiettyjä osia leskikuningatar Maria Eleonooran elinikäisestä leskenkartanosta Södermanlandissa. Helmikuussa 1651 myös Öölanti liitettiin hänen hallintoalueeseensa. Hän asettui sinne saman vuoden elokuussa ja kiinnostui suuresti saaren liike-elämästä. Hän kuivatti ja viljeli Skeiden suota ja tuki muutenkin saaren maataloutta, metsätaloutta ja kauppaa monin tavoin. Gotlannissa, joka vuodesta 1652 lähtien oli osa hänen hallintoaluettaan, hän määräsi maanmittauksen mukauttaakseen sen verojärjestelmän Ruotsin verojärjestelmään. Myös täällä hän pyrki edistämään kauppaa.

 Valtionhoitaja, kuningas ja avioliitto 
Kristiina luopui kruunustaan 6. kesäkuuta 1654 ja samana päivänä kruununprinssi Karl Gustavista tuli Ruotsin valtionhoitaja ja hänet myös kruunattiin Ruotsin kuninkaaksi 6. kesäkuuta 1654 Uppsalan tuomiokirkossa.

Hän avioitui 24. lokakuuta 1654 Tukholmassa Holstein-Gottorpin herttua Fredrik III:n ja Saksin prinsessa Maria Elisabetin tyttären Hedvig Eleonoran kanssa. 

Heille syntyi vuonna 1655 ainoa lapsi, josta sittemmin tuli Kaarle XI. Avioliiton poliittinen merkitys oli suuri, sillä se tuki liittoa Ruotsin ja Holstein-Gottorpin ruhtinaskunnan välillä. Holstein-Gottorpilla oli pitkään ollut konflikteja Tanskan kanssa. Tästä huolimatta vain kuusi vuotta kestäneestä avioliitosta tuli onnellinen ja puoliso Hedvig Eleonora seurasi aviomiestään lyhyiksi ajoiksi tämän sotaretkille Tanskaan ja Puolaan.pienoiskuva|312x312px|Kaarle X Kustaan ratsastajamuotokuva, Samuel Uhrdin 1650.Kaarle X:n ensimmäinen tehtävä oli palauttaa valtiontalous kuntoon, joka oli heikentynyt huomattavasti kuningatar Kristiinan hallituskaudella. Vuoden 1655 valtiopäivillä hän määräsi reduktion, jolla aatelisten oli palautettava kruunulle tiettyjä lahjoitettuja maita ja joko maksettava vuosimaksu tai luovuttava neljänneksestä vuoden 1633 jälkeen hankkimistaan ​​kruunun maista. Näitä taloudellisia toimenpiteitä ei pantu täytäntöön täydellä tarmolla.
pienoiskuva|Varsovan taistelu Puolan tataarijoukkoja vastaan vuonna 1656, Johann Philipp Lemke 1684.

 Sota Puolaa vastaan 
Vain vuosi kruunauksensa jälkeen Kaarle aloitti sodan Puola-Liettuaa vastaan. Puolassa oleva Vaasa-suvun haara eli kuningas Sigismundin perilliset vaativat Ruotsin kruunua. Puola kärsi nyt kasakoiden kapinasta, ja vuonna 1654 myös Venäjä oli hyökännyt Puolaan. Ensi alkuun sota sujui hyvin ja Varsova vallattiin elokuussa 1655. Armeija jatkoi Krakovaan, joka vallattiin kaksi kuukautta myöhemmin. Kaarle löi Puolan kruununarmeijan Voinczin taistelussa 23. syyskuuta. Puolan kuningas Juhana II Kasimir pakeni Sleesiaan. Kaarlen ajatus oli jakaa Puola sen vihollisten kesken, jolloin Ruotsi olisi ottanut itselleen Itämeren rannikon eli Itä-Preussin. Preussi tosin kuului Brandenburgin vaaliruhtinas Friedrich Wilhelmille, joka ei katsonut suopeasti Ruotsin aikeita, mutta Kaarle sai pakotettua Brandenburgin liittolaisekseen.

Puolan kansa nousi Kaarlea vastaan, ja sotaonni kääntyi. Koko vuoden 1656 kevät kului Ruotsin armeijan liikkuessa ympäri Puolaa lyömässä kapinoita. Muitakin vihollisia Ruotsilla riitti. Kesäkuussa 1656 Venäjä hyökkäsi Ruotsin Liivinmaalle ja valtasi Laatokan länsirannat tunkeutuen seuraavana vuonna sissijoukoilla Saimaalle asti niin sanotussa ruptuurisodassa. Ruotsin entinen vihollinen keisari Ferdinand III alkoi myös varustaa maanpaossa olevaa Puolan kuningasta. Alankomaat eivät pitäneet Ruotsin aikeista vallata koko Itämeren rannikko, ja selustassa odotti perivihollinen Tanska.

Vuoden 1657 alussa Ruotsin asema Puolassa oli erittäin tukala. Brandenburg vetäytyi pois Ruotsin kanssa tekemästään liitosta. Keisari solmi liiton Puolan kanssa toukokuussa 1657, ja kaiken lisäksi Tanska julisti sodan Ruotsille kesäkuussa.
pienoiskuva|Ruotsin joukot ylittävät Ison-Beltin jäitä myöten vuonna 1568, Johann Philip Lemke.

 Sota Tanskaa vastaan 
Kaarle X Kustaa teki nyt täyskäännöksen ja suuntasi armeijansa Tanskaa kohti. Puolaan hän jätti vain vähäisiä varuskuntia Preussiin. Vuoden 1657 syksyn aikana Kaarle valloitti Jyllannin, ja tammi-helmikuussa Ruotsin armeija ylitti jään peittämät Vähän-Beltin ja Ison-Beltin. Armeijan ollessa vain parinkymmenen kilometrin päässä Kööpenhaminasta solmittiin vuonna 1658 Roskilden rauha, jossa Skåne, Halland, Blekinge, Bornholm, Bohuslän ja Trondheimin lääni siirtyisivät Ruotsille. Ruotsalaiset pitivät sopimusta askeleena kohti Juutinrauman tullin ja kaupan hallintaa Itämeren alueella.

Tämän jälkeen Kaarle olisi halunnut jatkaa sotaa Saksassa, tällä kertaa Itävaltaa ja Brandenburgia vastaan. Saksan sotaretkestä ei kuitenkaan tullut mitään. Armeijalle, joka melkein kokonaan koostui palkkasotureista, oli pakko löytää tekemistä.

 Toinen sota Tanskaa vastaan 
Elokuussa 1658 Kaarle lähetti armeijansa jo toiseen kertaan Tanskaa vastaan. Tällä kertaa tavoitteena oli pyyhkiä Tanska kokonaan pois maailmankartalta. Sota ei kuitenkaan sujunut yhtä hyvin kuin ensimmäisellä kerralla. Lokakuussa 1658 Alankomaiden laivasto saapui Tanskan avuksi. Kööpenhamina saatiin piiritettyä, ja Ruotsin armeija teki epäonnistuneen rynnäkön kaupunkia vastaan helmikuussa 1659.  Samalla Itävalta, Puola-Liettua ja Brandenburg tulivat Tanskan avuksi ja valloittivat Jyllannin. Ruotsin joukot lyötiin marraskuussa 1659, ja Kaarle ehdotti rauhaa Tanskalle ja Puolalle, vaikka vielä toivoikin, että sotaonni kääntyisi hänelle edulliseksi. 
pienoiskuva|Kaarle X Kustaan arkku keskellä Karoliinisessä hautaholvissa Riddarholmin kirkossa.

 Perintö 
Kaarle kutsui koolle valtiopäivät Göteborgiin tammikuussa 1660 käsittelemään sotilaallista tilannetta.  Siellä hän sairastui äkillisesti ja kuoli 37-vuotiaana helmikuun 12. ja 13. päivien välisenä yönä vuonna 1660 Torstenssonin palatsissa (Kunghuset) eli maaherran residensissä luultavasti keuhkokuumeeseen. Samana vuonna Bornholmin saari ja Trondheimin lääni palautettiin Tanskalle. Hänet on haudattu Riddarholmin kirkkoon, Karoliiniseen hautaholviin Tukholmaan.

Kaarle X Kustaan suku hallitsi Ruotsia vuoteen 1720 saakka eli aikakautta kutsutaan Ruotsissa karoliiniseksi ajaksi.

  Lähteet  

 Kirjallisuutta 

Lappalainen, Jussi T.: Kaarle X Kustaan Venäjän-sota v. 1656–1658 Suomen suunnalla : 'räikkä, häikkä ja ruptuuri'. 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Ruotsin kuninkaat
Luokka:Vuonna 1622 syntyneet
Luokka:Vuonna 1660 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit