Yleisradio

Yleisradio Oy (, lyhyesti Yle) on Suomen valtion omistama ja liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonalainen valtakunnallinen mediayhtiö, joka harjoittaa yleisradiotoimintaa. 99,98 prosenttia Yleisradiosta on valtion omistuksessa, muita osakkeenomistajia on useita kymmeniä, ja ne ovat muun muassa eräät media-alan yritykset (Alma Media, MTV Oy, Sanoma Oy) ja pankit (Nordea Pankki Oyj, Osuuspankkien Keskuspankki Oy). Yleisradion rahoitus on muodostunut vuodesta 2013 alkaen yleisradioveron tuotoista. Yhtiön toimintaa ohjaa Laki Yleisradio Oy:stä.

Yleisradiolla on kolme televisiokanavaa, viisi perinteistä radiokanavaa, kaksi digitaalista radiokanavaa, teksti-TV, suoratoistopalvelu Yle Areena, mobiilisovellus sekä verkkopalveluita yle.fi-sivustollaan.

Yleisradion suurimmat toimipisteet sijaitsevat Helsingin Pasilassa ja Tampereen Ristimäessä Mediapoliksessa. Sen rakennuksia Pasilan alueella ovat muun muassa pääsisäänkäyntinä toimiva Mediatalo, Studiotalo, Luova talo sekä Pasilan linkkitorni. Aluetoimituksia on 31 paikkakunnalla: suomenkielisiä toimituksia on 25, ruotsinkielisiä 8 ja kaksi saamenkielistä toimitusta Inarissa ja Utsjoella.

 Yleisradiotoiminnan historiaa Suomessa 

 Radioamatöörit, radioyhdistykset ja radiopataljoona 

Ennen O.Y. Suomen Yleisradio – A.B. Finlands Rundradio perustamista Suomessa yleisradiotoimintaa harjoittivat yksityiset yhdistykset (kuten Nuoren Voiman Liiton Radioyhdistys ja Suomen Radioyhdistys) ja Suomen puolustusvoimien radiopataljoona Santahaminassa. Helsingissä radioamatöörit perustivat Radiola-nimisen yleisradioaseman.

Radiopataljoona lähetti yleisradiolähetyksen huhtikuussa 1923 entiseltä Venäjän keisarikunnan Itämeren laivaston upseerikasinolle, nykyiselle Katajanokan kasinolle. Kesällä 1923 Tampereella aloitti Arvi Hauvosen ylläpitämä Tampereen Radio 10 W:lla, jatkoi syksyllä 25 W:lla ja sai vuonna 1924 jo 250 W:n lähetysmahdollisuudet keväällä. Vuonna 1924 aloittaneet Lahden Radioharrastajat saivat tapaninpäivänä vuonna 1925 aikaan Lahden kaupungin ensimmäisen yleisradiolähetyksen Rautatienkadun ja Harjukadun kulmasta kolmannesta kerroksesta asuintaloa.

pienois|Yleisradion Pasilan-toimipisteen entisenä pääsisäänkäyntinä toimi Iso Paja. Taustalla 146 metriä korkea Pasilan linkkitorni.
pienois|Ylen televisiolähetysten valvomo.
pienois|Ylen uutisstudio vuosina 2007–2013
pienois|Ylen Kesäkadun sisäänkäynti 1968.

 Yleisradion alkutaival 

O.Y. Suomen Yleisradio – A.B. Finlands Rundradio -yhtiön perustava kokous pidettiin Helsingissä 29. toukokuuta 1926. Samana vuonna 9. syyskuuta yhtiö lähetti ensimmäisen radio-ohjelmansa Unioninkatu 20:ssä sijainneesta studiosta Suomen Radioyhdistykseltä hankituilla laitteistoilla, ja tätä päivää pidetään Yleisradion syntymäpäivänä, vaikka vasta vuonna 1928 sen lähetyksiä pystyi kuuntelemaan koko maassa. Tämän jälkeen maanlaajuista verkkoa kehitettiin ja tultaessa 1930-luvulle lähetyksiä pystyi kuuntelemaan jo 100 000 suomalaista kotia. Vuonna 1934 Yleisradion toiminta siirtyi Suomen valtiolle. Uuden yhtiön nimeksi tuli ensin Oy Suomen Yleisradio Ab ja vuodesta 1944 Oy Yleisradio Ab. Nimi Yleisradio napattiin Puolustusvoimilta, jossa yleisradiolla tarkoitettiin kaikkien kuultavissa olevaa radiolähetystä. Vanhin säilynyt Yleisradion ohjelma on presidentti P. E. Svinhufvudin uudenvuodenpuhe vuodelta 1935.

Vanhojen ja vuokrattujen tilojen käydessä riittämättömiksi Yleisradion ja Posti- ja lennätinhallituksen asettama toimikunta esitti vuoden 1933 alussa kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriölle, että radiotaloksi ostettaisiin Helsingin Säästöpankin talo osoitteessa Fabianinkatu 15. Kaupat talosta tehtiin huhtikuussa 1933, ja talon omistajaksi tuli Posti- ja lennätinhallitus. Vuonna 1934 käyttöön otettuun taloon sijoittuivat Posti- ja lennätinhallituksen yleisradio-osasto ja lupakonttori sekä Yleisradion toimisto- ja studiotilat.Kari Ilmonen: Tekniikka kaiken perusta: Yleisradion historia 3, s. 48. Helsinki: Yleisradio, 1996. . Samaan kortteliin Unioninkadun puolelle valmistui keväällä 1952 vanhaan toimitaloon liitetty uusi liiketalo, josta Yleisradio sai kauan kaipaamiaan lisätiloja.Ilmonen 1996, s. 84. Sotien aikana Yleisradio jatkoi toimintaansa ja keskittyi erityisesti kotirintaman mielialan ylläpitoon. Se teki lähetyksiä myös rintamilta ja avusti maanpuolustusta muun muassa mahdollistamalla ohjeiden lähettämisen kaukopartioille suositun lastenohjelman, Markus-sedän lastentunnin, terveisiin kätkettynä. Talvisodan aikana Lahden radioasema kärsi vaurioita pommituksissa. Sodan jälkeen Yleisradio kielsi useiden neuvostovastaisina pidettyjen levyjen soittamisen.

 ULA-lähetykset 

Ultralyhyiden aaltojen lähetykset alkoivat Suomessa melko pian Saksan jälkeen 1950-luvun alussa ja laajenivat nopeasti 1950-luvun lopulle tultaessa.

1960-luvun alussa radion ULA-verkko peitti maan Lappia lukuun ottamatta. Koko maa oli ULA-verkon piirissä vuonna 1965, ja samalla rakennettiin toista ULA-verkkoa. Vuonna 1965 myös Lapissa alkoi toimia rinnakkainen ULA-verkko. Etelä- ja länsirannikolle oli valmistunut ruotsinkielisille ohjelmalle oma verkkonsa. Tämän jälkeen koko maassa kuului pääosin omaa ohjelmaa lähettävät yleisohjelma ja rinnakkaisohjelma sekä rannikoilla ruotsinkielinen ohjelma. Sävelradio-lähetysten aloitus vuonna 1963 lisäsi ohjelman määrää tuntuvasti. Stereofoniset lähetykset alkoivat vuonna 1967. Järjestely valtakunnallisten kanavien osalta säilyi tällaisena vuoteen 1985 asti, jolloin kaksi suomenkielistä kanavaa eriytettiin täysin toisistaan. Jonkin verran lähetettiin myös maakunnallisia ohjelmia, mutta varsinaisesti paikalliset ohjelmat aloitettiin vuonna 1975, kun paikallisohjelma Ylen aikainen ja vastaava ruotsinkielinen Radio Mellannyland aloittivat pääkaupunkiseudulla.

 Televisiolähetysten synty 

24. toukokuuta 1955 Teknillisen korkeakoulun (TKK) Radioinsinööriseuran Televisiokerho toteutti ensimmäisen langattoman suomalaisen TV-lähetyksen TKK:n sähkölaboratoriosta Helsingin Albertinkadulta. Lähetystä vastaanotettiin eri puolille pääkaupunkiseutua sijoitetuilla 13 vastaanottimella. TV-lähetysten alkaessa Yleisradio oli juuri laittanut pystyyn ultralyhyiden aaltojen (ULA) radiotoiminnan Suomessa ja yhtiön rahoitus ja kiinnostus oli keskittynyt vain radioon. Vuonna 1957 Yleisradio kuitenkin aloitti ensimmäiset testilähetykset, ja vakinaiset televisiolähetykset alkoivat 1. tammikuuta 1958 nimellä Suomen Televisio. Vuonna 1959 rakennettiin linkkiyhteys Ruotsiin, ja sitä kautta saatiin yhteydet myös Eurovisioon. Vuonna 1961 rakennettiin linkkiyhteys Porkkalanniemelle, jolloin saatiin yhteys Intervisioon.

Yleisradion uutistoiminnan alkutahteja todistettiin ensimmäisten televisiouutisten myötä syyskuun 1. päivänä 1959, jolloin ruudussa nähtiin viiden minuutin mittainen Suomen Tietotoimiston (STT) sähkelähetys. Tuolloin televisio oli pikemmin erikoisuus kuin todellinen joukkotiedotusväline. Televisiouutisten aloittaessa oli televisiolupia Suomessa vasta vajaat 30 000, eikä televisio näkynyt lainkaan Pohjois- tai Itä-Suomessa.

Television suosio maassa kasvoi nopeasti, ja vuonna 1964 Yle osti ja sulautti itseensä Tesvision ja tamperelaisen Tamvision. Aluksi keskusteltiin toisen kanavan lopettamisestakin, mutta lopulta päädyttiin kahteen kanavaan, jotka saivat nimekseen TV-ohjelma 1 ja TV-ohjelma 2. 1970-luvun alussa nimiksi vaihtuivat nykyiset TV1 ja TV2. Vuonna 1969 Yleisradio aloitti tv-ohjelmien lähettämisen värillisinä, mutta tekniikan kalleuden vuoksi käytännössä kaikki ohjelmat näkyivät värillisinä vasta 1970-luvun lopulla. Vappuna 1977 väriin siirtyi Tv-uutiset sekä TV-nytt.

 Yleisradion pääkonttori Kesäkadulla 

Vuonna 1968 Yleisradion pääkonttori siirtyi käytössä kuluneesta ja jo palovaaralliseksikin todetusta Fabianinkadun talosta Taka-Töölöön osoitteeseen Kesäkatu 2 valmistuneeseen uuteen toimitaloon. 1970-luvun alussa alettiin suunnitella Yleisradion tuotantoteknisten toimintojen siirtämistä Pasilaan rakennettaviin uusiin tiloihin. Rakennustyöt alkoivat kesällä 1976, ja ensimmäiset valmistuneet tilat saatiin käyttöön alkuvuonna 1979. Radion lähetystoiminta alkoi Pasilasta 7. marraskuuta 1979, ja viimeiset Yleisradion toiminnot siirtyivät vanhoista Fabianinkadun tiloista Pasilaan vuoden 1981 aikana. Ison Pajan valmistuttua vuonna 1993 myös Yleisradion pääkonttori muutti Kesäkadulta Pasilaan.Ilmonen 1996, s. 131.

 Äänilevystö, kansallinen äänitearkisto 

Yleisradioon perustettiin vuonna 1935 äänilevystö, jonka tarkoituksena oli hankkia ja arkistoida äänilevyjä radion musiikkiohjelmia varten. Käytäntönä oli pitkään, että sellaisia levyjä, joiden ei katsottu sopivan radiossa esitettäviksi, ei ostettu lainkaan. 1960-luvulla äänilevystö siirtyi holhoavasta asenteesta kohti musiikkiin objektiivisesti suhtautuvan kansallisen äänitearkiston roolia, ja kokoelmia alettiin kartuttaa määrätietoisesti hankkimalla myös ennen Yleisradion perustamista tehtyjä äänitteitä. Vuosittaiset levyjen ja muiden äänitteiden hankintamäärät nousivat useisiin tuhansiin kappaleisiin.

Äänilevystö erotettiin vuonna 1990 Yleisradion musiikkiosaston alaisuudesta itsenäiseksi osastoksi, joka oli osa koko radiotoimialan yhteisiä toimintoja. Vuonna 1995 levystössä oli lähes puoli miljoonaa levyä tai nauhaa. 1990-luvulla kokoelma kasvoi vuosittain noin 7 000 nimikkeellä. Äänilevystön keskeiset osat olivat kattava kokoelma klassista musiikkia, suuri valikoima kansainvälistä kevyttä musiikkia sekä miltei kaikki kotimaiset äänilevyt vuodesta 1901 alkaen. Levystöön on talletettu myös kaikki Lauantain toivotut levyt -ohjelmaan tulleet toivekirjeet ja -kortit vuodesta 1935 alkaen.

 Musiikkisensuuri 

1970-lukua leimasi myös politisoituminen. Jo aiemmin Yleisradio oli kieltänyt tiettyjen äänilevyjen soittoa, mutta 1950-luvulla levy joutui soittokieltoon lähinnä teknisistä syistä kuten epäpuhtaan äänen vuoksi. 1960-luvulla tilanne muuttui ja levyjä joutui soittokieltoon myös moraalisista ja poliittisista syistä. Syitä saattoivat olla esimerkiksi kaksimielisyydet, uskonnollisten tunteiden loukkaaminen, päihteiden ihannointi, vammaisten pilkkaaminen ja kansallislaulujen väärinkäyttö. Vuosikymmenen puolivälissä joutuivat soittokieltoon muun muassa useat Irwin Goodmanin ja Juha ”Watt” Vainion levyt. Speden ja Simon Keltainen jäänsärkijä oli soittokiellossa jäänmurtajalakkojen aikana kohdan ”Värssy Wällärille, pojat!” ansiosta. Varsinaisista soittokielloista luovuttiin vuonna 1972; tiettävästi viimeinen varsinaisella kieltolistalla ollut levy oli Serge Gainsbourgin ja Jane Birkinin duetto Je t’aime – moi non plus. Eräitä levyjä saatettiin silti edelleen ”jäädyttää”, mikä merkitsi että niiden käyttö oli sallittu ainoastaan erityisestä syystä ja vakavassa asiayhteydessä: esimerkiksi Tuomari Nurmion kappale Kurja matkamies maan oli vuonna 1979 tällä tavoin jäädytetty, ja sen soittaminen kevyessä äänilevykonsertissa aiheutti julkista närkästystä. Nykyisin vastuu levyjen soittamisesta on päälliköillä ja toimittajilla.

Ylellä oli monopoli radiokanavissa vuoteen 1985 asti, jolloin paikallisradiokanaville alettiin myöntää lupia.Suomi kautta aikojen, s. 548.  Monopoli purettiin vasta vuonna 1995, jolloin muut maanlaajuiset radioasemat sallittiin.

 Ulkomaanlähetykset 

Ulkomaille suunnatut lähetykset ovat Ylellä oma erityistoimintonsa. Lähetykset lyhyillä aalloilla muualle Eurooppaan ja toisiin maanosiin alkoivat pienellä teholla 1938 ja laajemmin uuden lähettimen valmistuttua Poriin vuonna 1948. Sotavuosina lähetettiin suomen ja ruotsin ohella etenkin venäjäksi, jatkosodan aikana viidellä muullakin kielellä. Sodan jälkeen jäivät käyttöön kotimaisten kielten ohella englanti ja ranska.

Lyhytaaltolähetysten asema Yleisradiossa vaihteli ja etenkin vuodet 1958–1967 olivat alennustilan aikaa. Toiminta alkoi elpyä 1970-luvun alussa ja vuonna 1987 aloitti uusi valtion tuella rakennettu ulkomaanlähetysasema Porissa. Tätä ennen ohjelmistoon oli palautettu englannin oheen ranska ja saksa. Venäjä aloitettiin uudelleen syksyllä 1990.

Ulkomaanlähetyksistä käytettiin 1970-luvulta nimitystä Radio Finland, joka sittemmin rekisteröitiin yhtiön aputoiminimeksi. Helsingissä aloitti 1978 Radio Finlandin vieraskielisiä ohjelmia välittänyt ULA-taajuus. Vuonna 1991 sillä alettiin releoida myös ulkomaisten yleisradioyhtiöiden ohjelmia eri kielillä. Aseman nimeksi tuli YLE Capital FM ja vuonna 2005 nimeksi muutettiin YLE Mondo. Vuonna 1993 Radio Finlandin puitteissa aloitettiin radion jakelu satelliittiteitse, aluksi yhteistyössä Deutsche Wellen kanssa. Vuoteen 1997 mennessä satelliittijakelu kattoi koko maapallon Etelä-Amerikkaa ja joitakin Atlantin ja Tyynenmeren osia lukuun ottamatta.

Kotimaankielinen ulkomaanlähetystoiminta laajeni 1990-luvulla. Yleisradio markkinoi sitä edullisena tapana saada uutisia Suomesta. Vuonna 2002 Yleisradio päätti lopettaa vieraskieliset lähetykset venäjää lukuun ottamatta. Koko lyhytaaltotoiminta lopetettiin vuoden 2006 päättyessä. Ulkomaanlähetysten keski- ja lyhytaaltojakelu päättyi vuonna 2007 Helsingin keskiaaltolähetintä lukuun ottamatta. Radion jakelu satelliiteilla Euroopan ulkopuolelle lopetettiin vuoden 2012 alussa, jolloin Yle poistui satelliiteista AsiaSat2 ja Intelsat Americas. Myös Euroopassa radion saatavuutta satelliiteista supistettiin ja jakelutieksi jäi vain radiopalvelu TV Finlandia lähettävän Thor 5:n yhteydessä.

 Yhteistyö APN:n kanssa 

Yleisradio ja APN tekivät vuoden 1975 alussa sopimuksen yhteistyöstä ja ohjelmien yhteistuotannosta. Sopimus antoi APN:lle mahdollisuuden vaikuttaa ohjelmien määrän lisäksi niiden yksityiskohtiin. Yhteistyösopimuksen perusteella radiossa tuotettu viikoittainen Naapurineljännes muuttui vuonna 1978 puolen tunnin mittaiseksi Näin naapurissa -lähetykseksi. Ohjelmien avoimena toimitusperiaatteena oli neuvostomateriaalin laaja käyttö.

 Vuosituhannen taite 

Vuonna 1994 voimaan astuneen lain mukaan yhtiön nimi muutettiin Yleisradio Oy:ksi, ruotsiksi Rundradion Ab. Edellisen vuoden alussa tehty television kanavauudistus oli siirtänyt kaupallisen ohjelmiston omalle kanavalleen ja jättänyt TV1:n ja TV2:n pelkästään Ylen käyttöön. Digitalisoitumisen myötä Yle perusti useita uusia tv-ja radiokanavia. Suomen ensimmäinen digitaalinen radiokanava YLE Peili aloitti toimintansa vuonna 1998. Seuraavana vuonna aloittivat digitaaliset radiokanavat Ylen Klassinen ja Radio Aino. Kanavauudistuksen jälkeen vuonna 2003 radiokanavat olivat YLE Radio 1, YleX, YLE Radio Suomi ja YleQ. YleQ lakkautettiin vuonna 2006 ja sen tilalle tuli Yle Puhe. Yleisradion nykyiset digitaaliset televisiokanavat ovat 4. elokuuta 2008 alkaen Yle TV1, Yle TV2, Yle Teema ja Yle Fem. Entisiä kanavia ovat YLE24, YLE Extra ja YLE TV1+. YLE TV1+ -kanava lähetti Yle TV1:n ohjelmaa vanhalla tekstitystekniikalla eli kuvaan poltetulla tekstityksellä, mutta nämä lähetykset lopetettiin 4. elokuuta 2008. 1. elokuuta 2005 alkoi myös Ylen tv-kanavien satelliittijakelu yhteistyössä Canal Digitalin ja Viasatin kanssa. Ulkomaille suunnattu television satelliittijakelu koostekanava TV Finland oli alkanut toimia Euroopassa 1998.

Kotisivunsa Yleisradio avasi muiden valtamedioiden tapaan 1990-luvun puolivälissä. Todellinen sisältöjen vieminen verkkoon on alkanut 2000-luvulla. Yle Elävä arkisto avautui syyskuussa 2006. Yle Areena avautui kesällä 2007 ja toi nettiin tv- ja radio-ohjelmia myöhemmin katsottavaksi. Yleisradion kaikki televisiokanavat, TV1, TV2, Teema sekä Fem, ovat olleet katseltavissa suorana Yle Areenassa 22. huhtikuuta 2013 alkaen. Tekijänoikeudellisista syistä osaa kanavien ohjelmista voi katsella Yle Areenassa ainoastaan Suomen rajojen sisäpuolella. Yhtiön kaikkien radiokanavien kuuntelu Yle Areenan kautta oli mahdollista jo aiemmin.

Vuonna 2007 Yle perusti oman uutistoimiston, Yle Uutiset, jolloin se luopui STT:n palveluista. Yle Uutiset muodostettiin vanhasta YLE24-yksiköstä. Yle palasi STT:n asiakkaaksi vuonna 2017. Sopimus oli aluksi voimassa vuoden 2017 loppuun asti. Samana vuonna Yle päätti jatkaa STT:n asiakkaana.

Yleisradion journalismia käsiteltiin Julkisen sanan neuvostossa vuosina 2014–2023 yhteensä 83 kertaa. Näistä tapauksista lehti sai 27 langettavaa päätöstä. Tämä oli suomalaismedioista toiseksi eniten Iltalehden jälkeen.

 Kantelut ja yleisradiolain muutos 
Medialiitto teki vuonna 2017 Yleisradion verkkosisällöistä kantelun Euroopan komissiolle, sillä liiton mukaan laajojen tekstisisältöjen tuottaminen ei kuulu yleisradiotoimintaan ja on siksi Euroopan unionin valtiontukisääntöjen vastaista. Medialiiton mukaan Ylen verkkosisällöt tuottavat kilpailuvääristymiä, jotka vaarantavat yksityisten mediayhtiöiden tulevaisuuden. Yleisradion toimitusjohtaja Lauri Kivinen vastasi syytöksiin, että mediaympäristö on muuttunut, eikä verkossa ole enää selkeää jakoa eri julkaisumuotojen välillä, vaan "lehtitalot tekevät videoita yhtä lailla kuin tv-yhtiöt tekevät verkkouutisia". Kantelun seurauksena yleisradiolakia muutettiin vuonna 2022 niin, että Ylen verkossa julkaisemien tekstien pitää pääsääntöisesti liittyä yhtiön video- tai audiosisältöihin. Poikkeuksena ovat nopeat uutistilanteet, vähemmistökielinen sisältö sekä kulttuuriin ja oppimiseen liittyvät jutut.

Vuonna 2021 puolestaan Sanoma-konserni teki kantelun Yle Areenasta ja Ylen oppimisen sisällöistä. Kantelussaan se pyysi komission kilpailuviranomaisia tutkimaan, onko Yleisradion saama tuki EU:n valtiontukisääntelyn mukaista. Erityisesti se nosti esiin sen, ettei Ylen julkisen palvelun tehtävää ole riittävän tarkasti määritelty Areenan ja digitaalisten oppimissisältöjen osalta. Sanoman mukaan Yle on laajentanut toimintaansa alueille, jotka eivät kuulu sen tehtäviin. Yle reagoi kanteluun voimakkaasti ja katsoi kantelun kyseenalaistavan "koko julkisen palvelun tulevaisuuden toteutuksen perustan". Kantelua koskevassa päätöksessään Euroopan komissio totesi joulukuussa 2024, että Ylen saama valtiontuki on valtiontukisääntöjen mukaista, eikä se edellytä Suomelta muutoksia lainsäädäntöön.

Syksyllä 2024 Medialiitto teki Euroopan komissiolle uuden kantelun, koska se katsoi, ettei Yleisradio ollut muuttanut toimintaansa tekstimuotoisten sisältöjen julkaisemisessa yleisradiolain muutoksen jälkeen. Se julkaisi myös Taloustutkimuksen tuottaman kyselytutkimuksen, jonka mukaan noin neljä kymmenestä suomalaisesta olisi halukkaampia maksamaan sanomalehtien sisällöstä, jos Ylen tekstisisältöä rajoitettaisiin. Lisäksi kantelussa kyseenalaistettiin Yleisradion hallintaneuvoston riippumattomuus Ylen toiminnan valvojana.

Leikkaukset 2020-luvulla
Orpon hallituksen hallitusohjelman mukaisesti perustettiin lokakuussa 2023 työryhmä arvioimaan Ylen tehtäviä ja rahoitusta. Syyskuussa 2024 työryhmä esitti Yleisradion indeksikorotusten jäädyttämistä vuosien 2025–2027 ajaksi sekä Ylen määrärahasta maksettavan arvonlisäveron korottamista 10 prosentista 14 prosenttiin vuoden 2026 alusta alkaen. Lisäksi Ylen määrärahat tulisi entistä tiukemmin kattaa yleisradioveron tuotolla ja Ylen olisi julkaistava aktiivisemmin ja laajemmin tietoa omasta toiminnastaan ja taloudestaan sekä lisättävä kotimaisten tuotantojen ostoja. Säästötoimien kokonaisvaikutus olisi noin 66 miljoonaa euroa eli kymmenyksen verran Yleisradion senhetkisestä budjetista. Maaseudun Tulevaisuuden teettämässä kyselyssä 49 prosenttia vastaajista hyväksyi leikkaukset ja 30 prosenttia vastusti niitä. Miehistä rahoituksen vähentämisen hyväksyi 57 prosenttia, naisista vain 40 prosenttia. Eduskunnassa työryhmän esityksen hyväksyivät kaikki puolueet Liike Nytiä lukuun ottamatta. Liike Nytin puheenjohtajan ja ainoan kansanedustajan Hjallis Harkimon mukaan siinä ei leikattu tarpeeksi, vaan ainoastaan karsittiin lisäkustannuksia. Vasemmistoliitto ja vihreät hyväksyivät esityksen. Aiempi kompromissiyritys oli kaatunut kesällä 2024 niiden vastustukseen. Vasemmistoliiton Aino-Kaisa Pekosen mukaan perussuomalaisten tavoite oli ollut ajaa Yle kokonaan alas, ja siksi parlamentaarinen kompromissi oli parempi ratkaisu kuin antaa päätösvalta hallituksen käsiin. Perussuomalaisten Joakim Vigelius kiisti Pekosen väitteet, mutta korosti puolueelle olevan tärkeää, että Yleltä leikattiin enemmän kuin koskaan ennen.

Leikkausten seurauksena Yleisradio aloitti media-alan historian suurimmat muutosneuvottelut, joiden piirissä oli 1 798 työntekijää. Ne päättyivät tammikuussa 2025 ja johtivat 309 henkilön vähentämiseen, joista irtisanomisia on 156 ja loput hoidetaan muun muassa eläköitymisillä. Ylen toimitusjohtajan Merja Ylä-Anttilan mukaan ohjelmia ei tulla lakkauttamaan, mutta uutissisällön määrä verkossa vähenee ja joidenkin radio-ohjelmien volyymi pienenee. Paikallistoimituksia ei karsita miltään paikkakunnalta. Journalistiliiton mukaan irtisanomiset heikentävät suomalaisten tiedonsaannin mahdollisuuksia ja vaarantavat erityisesti maakunnalliset sisällöt. Toimittaja Ruben Stiller otti vastaan eläkepaketin, jota hänelle tarjottiin vaihtoehtona muutosneuvottelujen piiriin päätymiselle. Hän toivoi pystyneensä säästämään jonkun nuoremman yleläisen työpaikan.

Yle tiedotti maaliskuussa 2025 leikkausten vaikutuksista Radio Suomen ohjelmistoon. Alueittain juonnetut aamu- ja iltapäivälähetykset lopetetaan ja korvataan Tampereelta kello 9.00–12.00 ja 13.00–16.00 juonnettavilla valtakunnallisilla lähetyksillä, joissa on maakunnallista sisältöä. Varhaisempi lähetys on sama koko maassa, iltapäivälähetyksessä kuullaan valtakunnallisen juonnon lomassa kullakin alueella vain paikallista sisältöä. Lisäksi muun muassa Jääkiekkokierros sekä musiikkiohjelmat Laiskanlinna, Kaitsun nurkka ja Poppijorma lopetetaan. Television puolella esimerkiksi Puoli seitsemän supistuu nelipäiväiseksi ja Strömsö poistuu ohjelmistosta.

 Yleisradion kanavat ja palvelut 

Yleisradio Oy tarjoaa digitaalisesti maanpäällisessä verkossa sekä alueellisia että valtakunnallisia julkisen palvelun televisio- ja radiokanavia. Maanpäällisen verkon omistaa Ylen entinen tytäryhtiö Digita Oy.

 Televisio 
 Kanavan nro. Logo Nimi Perustettu Ohjelmasisältö Katsojaosuus(2023) 150pxYle TV11.1.1958 Uutiset, asia- ja ajankohtaisohjelmat, draamasarjat 27,2 % 250pxYle TV27.3.1965 Viihdeohjelmat, urheilu, lasten ja nuorten ohjelmat 12,9 % 550pxYle Teema & Fem24.4.2017 Ruotsinkielinen ja pohjoismainen ohjelmasisältö / Kulttuuriohjelmat 3,0 %

Lisäksi television puolella toimivat:
 Yle TV1 HD
 Yle TV2 HD
 Yle Fem (itsenäisenä ohjelmakokonaisuutena)
 Yle Teema (itsenäisenä ohjelmakokonaisuutena)
 Yle Teema & Fem HD
 TV Finland (ulkomailla)

 Radio 

 ULA-verkko Logo Nimi Slogan Perustettu Ohjelmasisältö Kuuntelijaosuus(marras–tammikuu 2019–2020) I50pxYle Radio 1 Vapaus ajatella1.6.19901926 (Yleisohjelma) Uutiset, historia- ja tiedesarjat, kulttuuri, uskonto, radiodraama, klassinen musiikki, jazz, kansanmusiikki 9 % II50pxYleX Kuuluu sulle13.1.2003 Uusi musiikki, populaarikulttuuri 3 % III50pxYle Radio Suomi Aina suorana, aina läsnä1.6.1990
1963 (Rinnakkaisohjelma) Uutiset, iskelmämusiikki, maakunnalliset radiot 32 % IV50pxYle X3M Kanalen som vågar1.10.1997 Ruotsinkieliset nuorten ohjelmat, uusi musiikki, populaarikulttuuri <1 % V50pxYle Vega –1.10.19971963 (Ruotsinkielinen verkko) Ruotsinkieliset asiaohjelmat, maakunnalliset radiot, ruotsinkielinen musiikki 3 % VI50pxYle Sámi Radio –marraskuu 1991 Saamenkielinen ohjelmasisältö – VII 50pxYle Mondo –1978 Sisältöä eurooppalaisilla kielillä – VIII50pxYle Klassinen –30.4.1999 Klassista musiikkia vuorokauden ympäri (Digitaalinen kanava) –

Lisäksi radion puolella toimivat:
 Yle Suomen 18 alueradiota
 Yle Vegan 5 alueradiota
 Yle Sat 1 (ulkomailla)
 Yle Sat 2 (ulkomailla)

 Palvelut 
 Yle.fi
 Yle Areena
 Yle Uutiset
 Yle Urheilu
 Svenska Yle
 Abitreenit
 Yle Kioski
 Yle Elävä arkisto
 Yle Tiede
 Oppiminen
 Yle Teksti-tv
 yle.fi/musiikki
 Yle Uutisluokka
 Yle Import
 Yle Tuotanto ja Design

Mobiilisovellukset

 Yle Areena (Android, iOS)
 Lasten Areena (Android, iOS)
 Yle-sovellus (Android, iOS)
 Pikku Kakkonen (Android, iOS)
 Pikku Kakkosen Eskari (Android, iOS)
 BUU-klubben (Android, iOS)
 Yle Kielikoulu (Android, iOS)
 Galaxi (Android, iOS)

 Entiset radiokanavat 

 1926–1963 Suomen ainoa radiokanava
 1963–1985 Yleisohjelma, Rinnakkaisohjelma
 1963–1990 ruotsinkielinen ohjelma/verkko
 1939–2006 lyhytaaltolähetykset, vuodesta 1972 Radio Finland
 1985–1990 1-verkko (Yleisohjelman jatkaja), 2-verkko (Rinnakkaisohjelman jatkaja)
 1990–1997 Riksradion, Regionalradion (ruotsinkielisen verkon jatkajat)Yleisradion maakuntaradioiden uutiskriteerit Pro gradu, Kaisa Kirves
 1990–2003 Radiomafia (2-verkon jatkaja nuorten aikuisten populaarikulttuurin osalta)
 1997–2005 FSR Mixkanalen (suomenkielisillä alueilla kuulunut koostekanava, joka lähetti Vegan ohjelmaa tämän valtakunnallisen lähetyksen aikana sekä Extremin ohjelmaa Vegan aluelähetysten aikana)
 1999–2003 Radio Aino
 1999–2006 FSR+
 2003–2006 YleQ
 Elävän arkiston nettiradio
 1998–2024 Yle Puhe

 Entiset televisiokanavat 

 2001–2007 YLE24
 2007–2008 YLE Extra
 2008 YLE TV1+
 2011–2014 Yle HD
 2014–2017 Yle Teema HD
 2014–2017 Yle Fem HD

 Entiset palvelut 
 A-tuubi
 Kulttuurikunto
 Yle Lapset (sulautui muihin palveluihin, esim. Yle Areenaan)
 Olotila
 Aivonarikka
 YLE Arkki
 Tehosto
 Supertekstitelevisio (lakkautettiin teknisen vian katkaistua lähetyksen)

 Yhtiötunnukset 

Yhtiön ensimmäisenä logona (vuodesta 1940) oli Ami Hauhion suunnittelema ympyrä, jonka sisässä oli kaksi kuusta, radiomasto ja radioaaltoja kuvaava aaltoviiva sekä sana Radio. Logoa kutsuttiin ”Sananjalan kuuseksi”.Uutta Yle-ilmettä!  Avoin Yle, Yle-blogit, YleisradioYleisradion logot kautta aikojen  Yleisradio Vuonna 1965 logoon lisättiin televisioruudun ääriviivat. Television ruutuilmeessä tätä logoa ei käytetty.

Toukokuussa 1990 Yleisradio otti käyttöön Herbie Kastemaan suunnitteleman tunnuksen ”Renkaat”, jotka eri värisinä muodostivat sisäänsä ympyrän tai pallon, jonka alapuolella oli teksti YLE. Renkaat kuvastivat uutisia, urheilua, musiikkia, viihdettä ja draamaa. Tästä logosta tehtiin myös ruututunnus, jota esitettiin ennen aamun ensimmäistä ohjelmaa ja illan viimeisen ohjelman jälkeen. Tunnus korvasi vanhan E. Rädyn suunnitteleman joutsentunnuksen vuodenvaihteessa 1991–1992. Tunnuksen musiikin sävelsi Jukka Tiensuu. TV2:ssa tunnusta näytettiin 10. elokuuta 1997 ja TV1:ssä vuoteen 2000 asti. Lokakuussa 1999 Yleisradion logoksi tuli Markkinointi Viherjuuri -yhtiön suunnittelema ”Tolppa, YLE, tolppa”.

Yleisradion uudeksi logoksi tuli 5. maaliskuuta 2012 yhtiön graafikkoryhmän suunnittelema ”Laatuleima”. Yleisradion uuden fontin suunnitteli Saku Heinänen.

 Aikamerkki 

Alusta lähtien Yleisradio on lähettänyt myös aika­merkkejä. Aluksi aika­merkki annettiin triangelilla, vuodesta 1934 lähtien gongilla. Kesästä 1963 lähtien se koostui kuudesta piippauksesta ja gongin äänestä. Myöhemmin otettiin käyttöön viidestä lyhyestä ja yhdestä pitkästä piippauksesta koostunut aika­merkki, joka on edelleen käytössä.

Yleisradion alku­aikoina aika­merkki annettiin vain kaksi kertaa päivässä, myöhemmin aina ennen radiouutisia. Vuonna 1978 se alettiin antaa joka tasa­tunti sekä lisäksi uutisten edellä kello 11.30, 12.30 ja 17.30, ei kuitenkaan esimerkiksi kesken radioitavan jumalan­palveluksen tai sinfonia­konsertin.

 Hallinto 

Yleisradio on julkisen palvelun yleisradioyhtiö, jonka osakkeista ja äänivallasta on aina oltava vähintään 70 prosenttia valtion omistuksessa. Yleisradion toiminnasta on säädetty Yleisradio Oy:stä annetussa laissa (1380/1993).

Yhtiön tehtävänä on tuoda monipuolinen ja kattava julkisen palvelun televisio- ja radio-ohjelmisto siihen liittyvine oheis- ja lisäpalveluineen jokaisen saataville yhtäläisin ehdoin. Näitä ja muita julkisen palvelun sisältöpalveluja tulee tarjota yleisissä viestintäverkoissa valtakunnallisesti ja maakunnallisesti.

Yleisradioon liittyvä lainsäädäntö valmistellaan liikenne- ja viestintäministeriössä.

 Hallintoneuvosto 

 Hallitus 

 Johtoryhmä 

 Johtajat 

 Katso myös 
 Radion ja television historia Suomessa
 Yleisradion ohjelmaneuvostot

 Lähteet 
 Tietoa Yleisradiosta.
 Merkkipaaluja ja käännekohtia.  Suomen Radioamatööriliitto
 1910-luku. Agricola – Suomen historiaverkko
 Yleisökertomus 2006.

 Viitteet 

 Kirjallisuutta 
 Yleisradion historia. 1. osa 1926–1949 Eino Lyytinen:”Perustamisesta talvisotaan”, Timo Vihavainen: ”Sodan ja vaaran vuodet” Yleisradio OY, WSOY Painolaitokset 1996.

 Zilliacus, Ville: Kaksikielinen Yleisradiomme. Helsinki: Yleisradio, 1988
 Velander, Paavo: Kidekoneesta väritelevisioon. Helsinki: Kirjayhtymä, 1986
 Yleisradio: Ohjelmatoiminnan säännöstö. Helsinki: Yle, 1992
 Aula, Maria Kaisa: Poliitikkojen ja toimittajien suhteet murroksessa? Tutkimus Yleisradion politiikan toimittajien ammatti-identiteetistä 1980-luvulla. Helsinki: Yleisradio, 1991
 Kiuru, Sakari: Puhetta tuulta vastaan: Yleisradion ohjelmapolitiikan pohdintaa suurten muutosten vuosina. Helsinki: Yleisradio, 1990
 Paukku, Eero: Yleisradio, julkinen palvelu ja sananvapaus. Helsinki: Liikenne- ja viestintäministeriö/Edita, 2004
 Yle 50: ääniä ja kuvia: Ljud och bild. Helsinki: Yleisradio, 1976
 Hellman, Heikki: Uustelevision aika?: yleisradiotoiminnan edellytykset television rakennemuutoksessa. Helsinki: Hanki ja jää, 1988
 Ville Pernaa: Uutisista, hyvää iltaa. Ylen tv-uutiset 50 vuotta. (2009)








 Aiheesta muualla 

 Yleisradion verkkosivut.
 Yleisradion vuosikertomusten arkisto.
 Yle Areena.
 Yle Elävä arkisto.
 Vanhoja kanavatunnuksia. Ylen Elävä arkisto.
 Sinko, Säteisheitin vai Yle? Yle Elävä arkisto.
 360-kuvaa Ylen uutisstudiolta.
 Funkis sopii radiotaloon, Suomen Kuvalehti, 20.10.1934, nro 43, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Yleisradiotalo vihitään huomenna tarkoitukseensa. Sisäkuvia studioiden ja mikrofonien valtakunnasta, Ilta-Sanomat, 20.10.1934, nro 244, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit