Jerusalemin kuningaskunta

Jerusalemin kuningaskunta oli 1100–1200-luvuilla olemassa ollut tärkein ristiretkivaltio. Se perustettiin ensimmäisen ristiretken yhteydessä.

 Historia 
Kuningaskunta syntyi, kun ristiretkeläiset valtasivat Jerusalemin kesäkuussa 1099. Muutamat naapurikaupungeista (Ramla, Lydda, Betlehem ja muut) valloitettiin ensin, ja itse Jerusalem valloitettiin heinäkuun 15. päivänä. Pyhän haudan kirkossa kokoontui 22. heinäkuuta neuvosto, joka päätti hankkia kuninkaan vastaperustetulle Jerusalemin kuningaskunnalle.

Godefroy de Bouillon, joka olisi haluttu kuninkaaksi, kieltäytyi Jerusalemin kuninkaan tittelistä, mutta otti lopulta arvonimen Advocatus Sancti Sepulchri "Pyhän haudan suojelija". Godefroy kuoli seuraavana vuonna. Hänen veljellään, joka oli hänen seuraajansa, ei ollut mitään sitä vastaan, että hänestä tulisi Jerusalemin kuningas Balduin I. Hänet kruunattiin kuninkaaksi joulupäivänä 1100 Betlehemissä paavi Paschalis II:n annettua kruunaukselle hyväksyntänsä.

Baudouin I laajensi kuningaskuntaa valtaamalla Akkon (Acre), Sidonin ja Beirutin. Hänen alaisuuteensa kuuluivat myös Edessan kreivikunta, jonka hän oli itse perustanut, Antiokian ruhtinaskunta ja Tripolin kreivikunta. Laajimmillaan kuningaskunta oli vuoden 1153 jälkeen. Hallinnollisesti ja poliittisesti kuningaskunta oli hyvin hajanainen sen koostuessa lukuisista valtapiireistä. Kuninkaan valta rajoittui käytännössä hänen omistamilleen maille. Poliittinen päätösvalta keskittyi kruunun vasallien kokoukselle, Haute Cour, joka kokoontui tarpeen vaatiessa myös laajempana parlamenttina. Maaseudun oikeuskäytännöt jatkoivat vanhoja perinteitä; myös väestö oli leimallisesti paikallista. On arvioitu, että kuningaskunnassa oleskeli vain noin 700 eurooppalaista ritaria.

Vuodesta 1187 alkaen kuningaskunta alkoi pienentyä, sota kurdipäällikkö ja Egyptin sulttaani Saladinia vastaan alkoi katastrofaalisella Ḥaṭṭīnin taistelulla, sen jälkeen menetettiin piirityksen jälkeen Jerusalemin kaupunki. Pääkaupungiksi tuli Akko ja maa-alueena oli enää kapea rannikkokaista. Vaikka vuonna 1190 osa aluemenetyksistä saatiin takaisin, ei kuningaskunta koskaan palautunut vanhaan laajuuteensa. Jerusalem kuuluikin kuningaskuntaan enää vain viidentoista vuoden ajan vuosina 1229–1244. Kuningaskuntaa heikensi myös Aasian kauppareittien kulun muuttuminen 1200-luvulla.

Kuningaskunta muuttui vain nimellisesti olemassa olevaksi Akkon valtauksen 18. toukokuuta 1291 myötä.

 Jerusalemin kuninkaat ja kuningattaret 
 Godefroy de Bouillon 1099–1100
 Balduin I 1100–1118
 Balduin II 1118–1131
 Fulk 1131–1143
 Balduin III 1143–1162
 Amalric I 1162–1174
 Balduin IV 1174–1185
 Balduin V 1185–1186
 Sibylla 1186–1190 ja Guy de Lusignan 1186–1192
Jerusalem menetettiin vuonna 1187 Ḥaṭṭīnin taistelussa. Tämän jälkeen kuninkaat olivat vain nimellisiä.
 Isabella 1192–1205, Amalric I:n tytär ja hänen kolme puolisoaan:
 Konrad I 1192
 Henrik I 1192–1197
 Aimery de Lusignan 1198–1205; myös Kyproksen kuningas
 Maria de Montferrat 1205–1212, Isabellan ja Konrad I:n tytär ja Jean I de Brienne 1210–1212
 Isabella II 1212–1228
 keisari Fredrik II 1225–1228, edellisen puoliso
 keisari Konrad IV 1228–1254, edellisten poika
 Konradin 1254–1268
 Hugo I (Hugues) 1268–1284
 Sisilian kuningas Kaarle I 1277–1285
 Jean II 1284–1285
 Henrik II 1285–1291

Tämän jälkeen kuninkaan titteli seurasi Aragonian kuninkuutta. Tämänhetkinen nimellinen Jerusalemin kuningas on Espanjan kuningas Felipe VI.

 Aikajana 

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 

 Asbridge, Thomas: The First Crusade: A New History. Oxford, 2004 
 Riley-Smith, Jonathan: The First Crusade and the Idea of Crusading. University of Pennsylvania, 1991
 Runciman, Steven: A History of the Crusades: Volume 1, The First Crusade and the Foundation of the Kingdom of Jerusalem. Cambridge University Press, 1953. (Tieteellisesti vanhentunut, mutta eloisa kuvaus)

 Aiheesta lisää 

*