Pikkusirkku

Pikkusirkku (Schoeniclus pusillus) on pienikokoinen, Euraasian taiga­vyöhykkeellä pesivä sirkkulaji. Suomessa laji esiintyy levinneisyys­alueensa läntisellä reunalla ja levinneisyys painottuu Itä-Suomeen ja Lappiin. Suomessa lajin kanta on luokiteltu elinvoimai­seksi.

Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 12–14 senttimetriä ja paino 13–19 grammaa. Pää kastanjan­ruskea, päälaki musta ja sen poikki kulkee pitkittäinen kastanjan­ruskea päälaen­juova. Korvanpeitin­höyhenillä musta kaari. Nokan harja on suora. Juhlapukuisen koiraan pään värit ovat keskimäärin kirkkaammat kuin naaraan. Vanhoilla pikku­sirkuilla on täydellinen sulkasato loppukesällä .

Levinneisyys
Pikkusirkku kuuluu siperialaiseen lajistoon. Levinnyt Siperian pohjoisosiin, talvehtii Kaakkois-Aasiassa.

Euroopan pesimä­kannaksi on arvioitu 2,5–3,5 miljoonaa paria, joista 99 prosenttia Venäjän puolella. Lisäksi lajia pesii Suomessa, Ruotsissa (50–430 paria) ja Norjassa (15–50 paria). Esiintyy harvoin Alaskassa useimmiten syksyisin.

Suomen hajanainen levinneisyys­alue sijoittuu Pohjois-Karjalan pohjoisosista Metsä-Lappiin, mutta pesimä­tiheydet ovat suurimpia itärajan tuntu­massa. Pikkusirkku on ollut Suomessa 1900-luvulla pääosin huomattavasti nykyistä harvalukuisempi. Kanta alkoi kasvaa etenkin 1970-luvulta 1980-luvulle. Viime vuosina Suomen-pesimäkanta on kuitenkin voimakkaasti pienentynyt. 

 Pikkusirkun pesimäkannat Suomessa kolmena eri Euroopan unionin raportointikautena 2008–2024 Raportointikausi  Minimi  Keskimäärin  Maksimi  2008–2012  13 000     40 000  2013–2018  12 635  21 034  32 734 2019–2024  4 100  9 100  18 000

 Ympäristöministeriön asetuksella rauhoitettujen eläinten ja kasvien arvoista (243/2025) Suomen rauhoitetuille eläimille on määritelty arvo. Pikkusirkun arvo on 271 euroa.

Muutto­aikana hyvin harvalukuinen muualla Suomessa. Keväällä saapuu toukokuussa, syksyllä lähtee pääosin syyskuussa, mutta muutamia talvi­havaintojakin tunnetaan.

Elinympäristö
Suomessa pikkusirkkujen suosikki­pesimä­ympäristöjä ovat kosteat rämeet ja ojite­tuille soille perustetut taimikot. Muuttoaikana erilaiset rikkaruoho­kentät, ojat ja pellot ovat sille otollista ympäristöä.

Lisääntyminen
Pesä on maassa varvikon suojassa. Munia on 4–6, ja niitä haudotaan 11–12 päivää. Poikaset lähtevät pesästä lento­kyvyttöminä jo viikon ikäisinä, mikä on lyhimpiä varpus­linnuilla todettuja pesäpoikas­aikoja. Poikaset ovat lentokykyisiä vajaan 2 viikon ikäisinä. Molemmat emot kuitenkin huolehtivat niistä maastossa vielä 1–2 viikkoa. Ensimmäinen pesye kesäkuussa ja usein toinen pesye heinä­kuussa.

 Ääni 
Kutsuääni terävä ”tsik”, lähes täysin identtinen pohjansirkun vastaavan äänen kanssa. Laulu muistuttaa sekä paju- että peltosirkkua, esimerkiksi ”trytrytrytry svii sjy sjy tju-ti”.

Ravinto
Hyönteiset, hämähäkit, siemenet ja muut kasvinosat.

 Lähteet 

 Solonen, Tapio 1985: Suomen linnusto. – Lintutieto. Helsinki. 

Viitteet

 Aiheesta muualla 
Luontoportti: Pikkusirkku (Emberiza pusilla)
ITIS: Emberiza pusilla 

Luokka:Sirkut