Jaksollinen järjestelmä

Alkuaineiden jaksollinen järjestelmä eli alkuainetaulukko on taulukko tunnetuista alkuaineista ryhmiteltynä niiden elektronirakenteen mukaan. Jaksollinen järjestelmä on kemian perustyökaluja. Sen avulla voidaan arvioida, mitkä alkuaineet muistuttavat toisiaan ja miten taulukossa lähekkäin olevat alkuaineet eroavat toisistaan. Lisäksi alkuaineiden ominaisuuksia, esimerkiksi atomimassoja, voidaan taulukoida jaksolliseen järjestelmään, mikä helpottaa tietojen löytämistä ja vertailemista.

 Ryhmät, jaksot ja lohkot 
Jaksollisen järjestelmän pystyrivejä kutsutaan ryhmiksi. Saman ryhmän alkuaineilla on samantapainen uloimman elektronikuoren rakenne, joten niiden ominaisuudet muistuttavat toisiaan. Esimerkiksi jalokaasut eivät juurikaan muodosta yhdisteitä, kun taas alkalimetallit reagoivat helposti ja muodostavat samantapaisia yhdisteitä.Rayner-Canham & Overton, s. 193.Zumdahl & Zumdahl 2010, s. 57. Toisaalta tiedetään, että jalokaasujen reaktiivisuus kasvaa ryhmässä alaspäin mentäessä.

Jaksollisessa järjestelmässä on 18 ryhmää. Kemian järjestö IUPAC suosittaa, että ne numeroidaan luvuin 1–18. Vanhempi käytäntö on ollut, että niin sanotut pääryhmät (1, 2, 13–18) merkittiin roomalaisin numeroin. Esimerkiksi ryhmä 14 eli hiiliryhmä on tällöin IV. Kolmas tapa on käyttää sekaisin kirjaimia A ja B sekä roomalaisia numeroita, jolloin ryhmät 1–8 ovat IA – VIIIA ja ryhmät 11–18 IB – VIIIB, esimerkiksi ryhmä 14 on IVB. Kirjainten A ja B käyttö sekä ryhmien numerointi vaihtelivat kuitenkin hyvin paljon eri kirjojen ja julkaisujen välillä. Esimerkiksi Yhdysvalloissa ja Euroopassa käytettiin erilaisia merkintätapoja. IUPAC suositteli tästä käytännöstä luopumista vuonna 1988. Nykyiset ryhmät 8–10 luettiin aikaisemmin yleensä yhdeksi ryhmäksi, johon poikkeuksellisesti kuului kustakin jaksosta kolme alkuainetta.

Jaksollisen järjestelmän vaakarivejä sanotaan jaksoiksi. Saman jakson alkuaineilla on yhtä monta täyttä elektronikuorta. Jaksossa vasemmalta oikealle liikuttaessa alkuaineen järjestysluku eli protonien lukumäärä kasvaa. Alkuaineiden ominaisuudet vaihtelevat tavallisesti huomattavasti saman jakson sisällä. Metalliset alkuaineet sijaitsevat jakson alkupäässä vasemmassa reunassa ja epämetallit oikeassa reunassa.

Yksi tapa jakaa jaksollinen järjestelmä on myös atomiorbitaalien täyttymisjärjestykseen perustuen neljään lohkoon, jotka ovat s-, p-, d- ja f-lohkot. Ryhmät 1 ja 2 sekä helium kuuluvat s-lohkoon, p-lohkoon ryhmät 13–18 (paitsi helium), d-lohkoon ryhmät 3–12 (siirtymämetallit) ja f-lohkoon lantanoidit ja aktinoidit.

Ryhmä →123456789101112131415161718 (I II III IV V VI VII VIII)↓ Jakso11H2He23Li4Be5B6C7N8O9F10Ne311Na12Mg13Al14Si15P16S17Cl18Ar419K20Ca21Sc22Ti23V24Cr25Mn26Fe27Co28Ni29Cu30Zn31Ga32Ge33As34Se35Br36Kr537Rb38Sr39Y40Zr41Nb42Mo43Tc44Ru45Rh46Pd47Ag48Cd49In50Sn51Sb52Te53I54Xe655Cs56Ba*72Hf73Ta74W75Re76Os77Ir78Pt79Au</td>80Hg81Tl82Pb83Bi84Po85At86Rn787Fr88Ra**104Rf105Db106Sg107Bh108Hs109Mt110Ds111Rg112Cn113Nh114Fl115Mc116Lv117Ts118Og* Lantanoidit57La58Ce59Pr60Nd61Pm62Sm63Eu64Gd65Tb66Dy67Ho68Er69Tm70Yb71Lu** Aktinoidit89Ac90Th91Pa92U93Np94Pu95Am96Cm97Bk98Cf99Es100Fm101Md102No103Lr

+ Alkalimetallit Maa-alkalimetallit Lantanoidit  Aktinoidit Siirtymäalkuaineet Muut metallit Puolimetallit Muut epämetallit Halogeenit  Jalokaasut

Olomuoto normaaliolosuhteissa (0 °C ja 101 325 Pa)
 Punaisella numeroidut ovat kaasuja.
 Violetilla numeroidut ovat nesteitä.
 Mustalla numeroidut ovat kiinteitä.
 Harmaalla numeroitujen (transaktinoidien) ominaisuuksia ei tunneta.

Esiintyvyys
 Yhtenäisellä viivalla ympäröityjä alkuaineita löytyy luonnosta ja katkoviivalla ympäröityjä alkuaineita saadaan vain keinotekoisesti valmistettuna. Osaa luonnosta löytyvistä alkuaineista, kuten esimerkiksi teknetiumia (Tc, järjestysluku 43), prometiumia (Pm, 61), poloniumia (Po, 84), astatiinia (At, 85) ja plutoniumia (Pu, 94), löytyy luonnosta ainoastaan uraanin tai muiden radioaktiivisten aineiden hajoamistuotteina. Niitä ei ole eroteltu taulukkoon luonnosta löytyvistä alkuaineista erikseen.

 Säännönmukaisuudet 
lang=fi|thumb|350px|left|Ionisoitumisenergian jaksollinen trendi.
Jaksollinen järjestelmä on saanut nimensä siitä, että monet ominaisuudet muuttuvat siinä säännöllisesti (”jaksollisesti”). Seuraavat säännönmukaisuudet pätevät useimmissa tapauksissa:
 Atomimassat kasvavat jaksossa vasemmalta oikealle ja ryhmässä ylhäältä alaspäin kuljettaessa. Poikkeuksia tähän ovat argon (järjestysluku 18, atomimassa 39,95 u) ja kalium (järjestysluku 19, atomimassa 39,10 u), koboltti (järjestysluku 27, atomimassa 58,93 u) ja nikkeli (järjestysluku 28 ja atomimassa 58,69 u) sekä uraani (järjestysluku 92, atomimassa 238,03 u) ja neptunium (järjestysluku 93, atomimassa 237,05 u). Tämä johtuu siitä, että argonin, koboltin ja uraanin luonnossa esiintyvistä isotoopeista raskaimmat ovat yleisimpiä, jolloin painotettuna keskiarvona laskettu atomimassa on suurempi kuin järjestysluvultaan suuremmalla alkuaineella.
 Atomisäteet pienenevät vasemmalta oikealle ja suurenevat alaspäin siirryttäessä. Atomisäteen pieneneminen jaksossa vasemmalta oikealle selittyy tehollisella ydinvarauksella. Siirryttäessä oikealle kasvaa protonien lukumäärä, mikä lisää elektronien kokemaa efektiivistä ydinvarausta. Elektronien lukumäärän kasvaessa alemmilla kuorilla olevien elektronien aiheuttaman niin kutsutun suojauksen merkitys heikkenee, mikä lisää tehollista ydinvarausta. Tämän vuoksi ytimen protonit vetävät elektroneja voimakkaammin puoleensa ja atomisäde pienenee. Atomisäde kasvaa alaspäin mentäessä, koska orbitaalien koko kasvaa ja uloimmat elektronit kokevat pienemmän ydinvarauksen alempien kuorien orbitaaleilla olevien elektronien suojauksen vuoksi.Rayner-Canham & Overton, s. 30–31, 33–34.Zumdahl & Zumdahl 2010, s. 318–319, 322
 Elektronegatiivisuudet pienenevät kuljettaessa ryhmässä alaspäin ja kasvavat jaksoissa vasemmalta oikealle.
 Ionisoitumisenergiat kasvavat vasemmalta oikealle ja pienenevät ryhmässä alaspäin siirryttäessä. Ionisaatioenergian kasvaminen siirryttäessä jaksossa vasemmalta oikealle on myös selitettävissä pienemmällä suojauksella. Pienemmän suojauksen vuoksi elektronit kokevat suuremman tehollisen ydinvarauksen ja energia, joka vaaditaan elektronin irrottamiseen on suurempi. Kuljettaessa ryhmää alaspäin suojaus kasvaa ja tehollinen ydinvaraus pienenee. Elektronit ovat tällöin myös kauempana ytimestä, jolloin ne ovat helpommin irrotettavissa ja ionisoitumisenergia pienenee.

 Historia 
Alkuaineita yritettiin 1800-luvulla järjestää atomipainon mukaan monella eri tavalla. Johann Wolfgang Döbereiner mainitsi vuonna 1826 julkaisemassaan atomi­painojen taulukossa, että useissa tapauksissa toisiaan eniten muistuttavat alku­aineet muodostivat kolmen alku­aineen ryhmiä, triadeja, joissa yhden alku­aineen atomi­paino oli lähellä kahden muun atomi­painojen keski­arvoa. Tällaisia triadeja muodostivat kalsium, strontium ja barium, kloori, bromi ja jodi, litium, natrium ja kalium sekä rikki, seleeni ja telluuri.Hudson, s. 197–204.

300px|thumb|Newlandsin vuonna 1866 esittämä jaksollinen järjestelmä perustui oktaavilakiin.
Vuonna 1865 englanti­lainen kemisti John Newlands esitti teorian, että kun alku­aineet järjestetään kasvavan atomi­painon mukaiseen järjestykseen, havaitaan saman­kaltaisia toistuvia jaksoja ominai­suuk­sissa kahdeksan alku­aineen välein. Hän nimitti teoriaansa oktaavi­laiksi. New­landsin teoriaa ei yleisesti hyväksytty ja häntä keho­tettiin etsimään saman­kaltai­suuksia järjestämällä alku­aineet aakkos­järjes­tykseen.Rayner-Canham & Overton, s. 19.

upright=1.15|thumb|right|Mendelejevin jaksollisen järjestelmän ensimmäinen versio vuodelta 1869. Nykyisestä käytännöstä poiketen jaksot esitettiin pystysuorissa sarakkeissa ja ryhmät vaakasuorilla riveillä.

Nykyisen kaltaisen jaksollisen järjestelmän julkaisi ensimmäisenä venäläinen Dmitri Mendelejev vuonna 1869. Saksalainen Lothar Meyer oli kehittänyt samoihin aikoihin oman alkuainetaulukkonsa.

Mendelejev ennusti jaksollisen järjestelmänsä avulla, että olisi olemassa kolme aiemmin tuntematonta alkuainetta. Hän myös arvioi tarkasti niiden ominaisuuksia. Kun nämä alkuaineet – gallium, skandium ja germanium – löydettiin ja niiden, etenkin galliumin, ominaisuudet näyttivät olevan lähellä Mendelejevin ennustetta, jaksollinen järjestelmä hyväksyttiin laajasti ja sen käyttö yleistyi 1880-luvulla. Myöhemmin siihen jouduttiin kuitenkin lisäämään kokonaan uusi ryhmä eli sarake, kun löydettiin jalokaasut. Harvinaisten maa­metallien sijoittamista järjestelmään pidettiin myös pitkään ongelmallisena, sillä ne jouduttiin sijoittamaan samaan ruutuun, ja vasta röntgensäteilyn spektrit tekivät mahdolliseksi selvittää, kuinka monta niitä kaikkiaan oli.Hudson, s. 207, 259–262.

Mendelejevin mukaan järjestelmä osoitti, että alkuaineen ominaisuudet riippuivat sen atomi­painosta. Ominaisuuksiensa vuoksi esimerkiksi telluuri ja jodi jouduttiin kuitenkin sijoittamaan päin­vastaiseen järjestykseen kuin niiden atomi­painot edellyttivät. Mendelejev epäili tämän johtuvan siitä, että telluurin atomi­paino oli mitattu väärin.Hudson, s. 202. Vuonna 1913 Henry Moseley osoitti alku­aineiden röntgen­spektrien avulla, että jokaisen alkuaineen atomin ytimellä on tietyn suuruinen sähkövaraus, joka kasvaa aina saman verran siirryttäessä jaksollisessa järjestelmässä alku­aineesta seuraavaan. Koska ytimen varaus osoitti suoraan alku­aineen paikan järjestelmässä, sitä alettiin kutsua alku­aineen järjestys­luvuksi.Hudson, s. 261–262.

Vuonna 1922 Niels Bohr osoitti, kuinka alkuaineiden kemiallisissa ominaisuuksissa havaitut säännönmukaisuudet voitiin selittää atomin rakenteen perusteella. Siksi hän täydensi jo aiemmin esittämäänsä atomimallia seuraavilla lisäoletuksilla:
 ydintä kiertävät elektronit täyttävät eri elektronikuoria järjestyksessä sisältä ulospäin,
 kullekin kuorelle mahtuu vain tietty määrä elektroneja ja
 ionisoituessaan atomi pyrkii tilaan, jossa sen uloimmallakin kuorella on suurin mahdollinen määrä elektroneja.Rasinkangas 2009, s. 76–77
Tältä pohjalta Bohr selitti ionisidoksen muodostumisen: jos uloimmalla kuorella on vain yksi tai muutama elektroni, ne irtoavat helposti ja atomista tulee positiivinen ioni. Jos taas uloimmalla kuorella on vain yksi tai muutama elektroni vähemmän kuin sinne mahtuisi, atomi ottaa helposti vastaan lisää elektroneja niin, että tämä kuori täyttyy.

Oletusta (2) voitiin myöhemmin tarkentaa niin, että sen pohjalta muotoiltiin Paulin kieltosääntö, kun taas oletus (3) vastaa sitä, mikä nykyisin tunnetaan oktettisääntönä. Gilbert Newton Lewis täydensi teoriaa myöhemmin selittämällä atomin rakenteen avulla myös kovalenttisen sidoksen muodostumisen.Rasinkangas 2009, s. 78–77

 Järjestelmän lyhyt ja pitkä muoto 
Mendelejev esitti jaksollisen järjestelmän niin sanotussa lyhyen järjestelmän muodossa, jota yleisesti käytettiin vielä pitkään 1900-luvulla. Siinä alkuaineet sijoitettiin pääryhmien mukaan niin, että vastaavien A- ja B-ryhmien (esimerkiksi I A- ja I B -ryhmien eli nykyisten 1. ja 11. ryhmien, samoin IV A ja IV B -ryhmien eli nykyisten 4. ja 14. ryhmien) alkuaineet sijoitettiin samaan sarakkeeseen ja nykyiset jaksot neljännestä lähtien jakautuivat kahdelle riville. Tässä järjestelmässä A- ja B-ryhmien alkuaineet eroavat kuitenkin ominaisuuksiltaan selvästi, joskin niillä on myös yhtäläisyyksiä, esimerkiksi monien sekä A- että B-ryhmien alkuaineiden korkein ja usein myös yleisin hapetusaste on sama kuin ryhmän näin määritelty järjestysnumero.


 Jakso I II III IV V VI VII VIII 0 A B A B A B A B A B A B A B 1 1H                                 2He 2 3Li   4Be   5B     6C   7N   8O   9F       10Ne 3 11Na   12Mg   13Al     14Si   15P   16S   17Cl       18Ar 4 19K   20Ca   21Sc   22Ti   23V   24Cr   25Mn   26Fe 27Co 28Ni     29Cu   30Zn   31Ga   32Ge   33As   34Se   35Br       36Kr 5 37Rb   38Sr   39Y   40Zr   41Nb   42Mo   43Tc   44Ru 45Rh 46Pd     47Ag   48Cd   49In   50Sn   51Sb   52Te   53I       54Xe 6 55Cs   56Ba   57-71   72Hf   73Ta   74W   75Re   76Os 77Ir 78Pt     79Au   80Hg   81Tl   82Pb   83Bi   84Po   85At       86Rn 7 87Fr   88Ra   89-103   104Rf   105Db   106Sg   107Bh   108Hs 109Mt 110Ds     111Rg   112Cn   113Nh   114Fl   115Mc   116Lv   117Ts       118Og     Lantanoidit: 57La 58Ce 59Pr 60Nd 61Pm 62Sm 63Eu 64Gd 65Tb 66Dy 67Ho 68Er 69Tm 70Yb 71Lu     Aktinidit: 89Ac 90Th 91Pa 92U 93Np 94Pu 95Am 96Cm 97Bk 98Cf 99Es 100Fm 101Md 102No 103Lr   Lyhyen järjestelmän mukainen alkuainetaulukko

 Katso myös 
Alkuaineiden elektronegatiivisuudet
Alkuaineiden hapetusluvut
Alkuaineiden ionisoitumisenergiat
Luettelo alkuaineista
Nukleosynteesi
Stoikiometria
Jatkettu jaksollinen järjestelmä
Platinaryhmä

 Lähteet 





 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

 Opetus.tv: Jaksollinen järjestelmä
 Opetus.tv: Kemian etäopiskeluympäristö, Jaksollinen järjestelmä orbitaalien mukaan
 IUPAC:n jaksollinen järjestelmä (englanniksi)
 Dynaaminen jaksollinen järjestelmä

Luokka:54 Kemia

Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit