Töyhtötiainen

Töyhtötiainen (Lophophanes cristatus) on pieni ruskeaselkäinen tiaisten heimoon kuuluva varpuslintu.

 Koko ja ulkonäkö 
Töyhtötiainen on 11–13 cm pitkä ja noin 11 g painava lintu, jonka tärkein tuntomerkki on päässä oleva raidallinen töyhtö. Linnun kaulassa on musta rengas. Selästä lintu on väritykseltään harmaanruskea, alapuoli on kellanvalkea. Pää on mustanvalkea. Vanha lintu eroaa nuoresta ainoastaan kuluneemman pyrstönsä takia. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Äänet ovat tiaismaisen hentoja tiitityksiä. Lajityypillinen ääni on nopea ja reipas ”kirririki-kirririki…”. Laulu muistuttaa edellä mainittua ääntä, mutta on voimakkaampaa ja koiras toistelee sitä pitkinä sarjoina. Laulukausi alkaa jo helmikuun kirkkaina pakkaspäivinä ja on vilkkaimmillaan maaliskuussa sekä huhtikuun alkupuolella ennen pesinnän alkamista.

Vanhin suomalainen rengastettu töyhtötiainen on ollut vähintään kymmenen vuotta ja kymmenen kuukautta vanha.Rengastajatoimikunta: Rengastajan vuosikirja 2006. Rengastustoimisto. Helsinki. Se on samalla Euroopan vanhin töyhtötiainen.

 Levinneisyys 
Töyhtötiaisen levinneisyysalue kattaa suurimman osan Eurooppaa ja osan Länsi-Aasiaa. Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu 4 610 000 – 8 220 000 paria, joista 17 prosenttia Espanjassa, 12 prosenttia Venäjällä ja 9 prosenttia Ruotsissa. Maailman kannasta noin 95 prosenttia sijoittuu Eurooppaan.

Töyhtötiaisen Suomen-kanta kasvoi 1900-luvun alku­vuosikymmeniltä aina 1960-luvulle asti, ja laji levisi sekä Ahvenanmaalle että eteläisestä Suomesta pohjoisemmaksi. 1960-luvulta alkaen parimäärät Etelä-Lapissa alkoivat pienentyä. Taantuman on katsottu liittyvän tehometsä­talouden käytäntöihin ja Lapin laajoihin hakkuu­alueisiin. Koko maan tasolla pesivä kanta supistui vuosien 1940 ja 1980 välillä noin neljännekseen. 1940-luvulla töyhtötiaisia arvioitiin pesivän noin 1,1 miljoonaa paria mutta 1980-luvun lopulla enää 200 000 – 400 000 paria. Myöhemmin laskenta-aineistot ovat osoittaneet kannan pysyneen suunnilleen tasaisena, vaikka vuosittaiset vaihtelut ovat olleet suuria.

 Töyhtötiaisen pesimäkannat Suomessa kolmena eri Euroopan unionin raportointikautena 2008–2024 Raportointikausi  Minimi  Keskimäärin  Maksimi  2008–2012  310 000     590 000  2013–2018  265 379  361 772  425 361 2019–2024  320 000  350 000  410 000

 Ympäristöministeriön asetuksella rauhoitettujen eläinten ja kasvien arvoista (243/2025) Suomen rauhoitetuille eläimille on määritelty arvo. Töyhtötiaisen arvo on 576 euroa.

 Elinympäristö 
thumb
Töyhtötiaisia esiintyy havupuuvaltaisissa metsissä. Suosittuja ovat varsinkin vanhat kalliomänniköt, joissa muuten on niukasti lintuja. Edellytyksenä on pesäpuiksi soveltuvien lahopuiden olemassaolo. Laji karttaa laajoja aukeita eikä muutenkaan juuri liiku kotiuduttuaan kerran johonkin paikkaan. Ainoastaan nuoret linnut vaeltavat hiukan. Töyhtötiainen elää talvisin sekaparvissa muiden tiaisten kanssa jakaen niiden kanssa puun eri osat ravinnonhankintaan. Talvella laji vierailee myös lintulaudoilla, mutta eksyy harvoin keskikaupungille.

 Lisääntyminen 
thumb
Töyhtötiaisen pesä on tiaisten tapaan kolossa, ja sen korkeus maasta vaihtelee metristä muutamaan metriin, ei kuitenkaan kovin korkealle. Naaras tekee itse kolon lahoon puuhun tai pesii vanhoihin koloihin. Naaraan tehtävänä on myös pesämateriaalien keruu. Joskus se kelpuuttaa pöntön pesäkseen. Kerran pariuduttuaan linnut pysyvät pareina ikänsä ja hyvän pesäkolon löydettyään voivat käyttää sitä useita vuosia.

Töyhtötiainen munii usein jo huhtikuussa 4–8 (keskimäärin 5,3) valkeaa punapilkkuista munaa, joita naaras hautoo noin kaksi viikkoa. Koiras ruokkii naarasta haudonnan aikana. Molemmat emot ruokkivat poikasia 18–22 vuorokautta kunnes ne oppivat lentämään, ja usein vielä pitkään sen jälkeenkin.

 Ravinto 
Töyhtötiaisen ravintona ovat siemenet, katajanmarjat, hyönteiset ja hämähäkit sekä tali ja muut lintulautojen tarjoomukset, kuten leivänmurut ja kauraryynit. Töyhtötiainen hankkii ravintonsa puiden alaoksilta tai maasta. Talven varalle se piilottaa kätköjä kaarnan rakoihin ja jäkälän alle. Mikäli lintu ei löydä kätköään, joku toinen saattaa syödä sen.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 Haartman, Lars von 1963: The Crested Tit on the Åland islands. – Ornis Fennica 40:12–20.
 Laaksonen, Matti & Lehikoinen, Esa 1976: Age determination of Willow and Crested Tits Parus montanus and P. cristatus. – Ornis Fennica 53:9–14.

Luokka:Tiaiset