Edgar Allan Poe

Edgar Allan Poe (19. tammikuuta 1809 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat – 7. lokakuuta 1849 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen prosaisti ja runoilija. Poe on amerikkalaisen romantiikan suuria nimiä. Poe tunnetaan etenkin kauhuteemoistaan, ja hän on vaikuttanut symbolisteihin sekä ollut monen salapoliisi- ja tieteiskirjailijan esikuva.

Poen tuotannon teemoja olivat esimerkiksi mysteeri, makaaberi, kauhu, suru, kuolema, pahuus ja rikollisuus. Hän kiinnitti tarinoissaan paljon huomiota yksityiskohtiin ja logiikkaan.

Poe oli myös esseisti sekä kirjallisuuskriitikko ja -teoreetikko, joka muistetaan esimerkiksi novellille laatimistaan säännöistä.

 Elämä 
 Nuoruus 
Poe syntyi Bostonissa. Hänen molemmat vanhempansa olivat kiertäviä näyttelijöitä. Hänellä oli isoveli Henry ja pikkusisko Rosalie. Poen isä David Poe nuorempi hylkäsi perheensä kun Edgar oli kolmen viikon ikäinen, ja Poen äiti Elizabeth Arnold Poe kuoli tuberkuloosiin tämän ollessa kaksivuotias. Poe lähetettiin tupakkakauppias John Allanin perheen hoiviin Richmondiin ja sai välinimekseen Allan. Vuodet 1815–1820 hän vietti koulussa Englannissa, jonne perhe oli muuttanut John Allanin liiketoimien vuoksi. Novelli "William Wilson" on saanut vaikutteita tästä ajanjaksosta.

Vuonna 1826 Poe aloitti opinnot Virginian yliopistossa, mutta vietti siellä vain vuoden. Hän menestyi opinnoissa, mutta jatko kävi mahdottomaksi, kun hänen holhoojansa John Allan kieltäytyi maksamasta Poen suuria pelivelkoja.Ackroyd 2008.

Menetettyään taloudellisen tukensa Poe värväytyi armeijaan vuonna 1827. Armeijassa Poe menestyi ja pääsi vuonna 1830 West Pointin sotilasakatemiaan. Sieltä hänet erotettiin jo seuraavana vuonna sääntörikkomusten takia, jotka hän oli tehnyt tahallaan tullakseen erotetuksi.

 Kirjallinen ura 
Poe oli kirjoittanut runoja jo yliopistossa ja jatkoi runojen kirjoittamista armeijassa. Hän julkaisi heinäkuussa 1827 ensimmäisen kokoelmansa Tamerlane and Other Poems omalla kustannuksellaan. Kokoelmaa painettiin 50 kappaletta, eikä se herättänyt kiinnostusta.Meyers 1992, s. 33–34. Poen toinen runokokoelma Al Aaraaf, Tamerlane and Minor Poems julkaistiin joulukuussa 1829, ja sitä painettiin 250 kappaletta. Kolmas kokoelma Poems julkaistiin vuonna 1831.Meyers 1992, s. 41–51.

Poe asui Baltimoressa vuosina 1831–1834. Tästä vaiheesta Poen elämässä tiedetään vain vähän. Hän asui vaatimattomasti tätinsä Maria Clemmin ja tämän tyttären Virginian kanssa, josta tuli myöhemmin hänen vaimonsa. Baltimoressa asuessaan Poe julkaisi ensimmäiset novellinsa. Philadelphialainen Saturday Courier julkaisi vuonna 1832 viisi Poen tarinaa, joista ensimmäinen oli nimeltään ”Metzengerstein”. Kesäkuussa 1833 Poe voitti baltimorelaisen Saturday Visitorin järjestämässä kilpailussa 50 dollarin pääpalkinnon haaksirikosta kertovalla tarinallaan ”MS. Found in a Bottle”. Hän voitti myös runokilpailun mutta rahapalkinto annettiin toiseksi sijoittuneelle. Poe kokosi Baltimoressa kirjoittamansa 11 tarinaa kirjaksi mutta ei koskaan onnistunut saamaan sitä julkaistuksi. Poen ottoisä John Allan kuoli maaliskuussa 1834 eikä jättänyt Poelle mitään testamentissaan.Meyers 1992, s. 59–69.

Poe muutti takaisin Richmondiin vuonna 1835. Hän työskenteli seuraavina vuosina toimittajana useissa kirjallisuuslehdissä. Richmondissa hän työskenteli kuukausittain ilmestyneessä Southern Literary Messengerissä vuosina 1835–1836. Aluksi Poe hoiti lehden kirjeenvaihdon ja oikoluvun sekä kirjoitti kirjallisuusarvostelut. Poe kirjoitti yleensä myönteisesti, mutta osa arvosteluista oli ilkeitä ja toi hänelle vihamiehiä. Myöhemmin lehti alkoi julkaista myös hänen journalistisia artikkeleitaan sekä runojaan ja novellejaan. Huoli rakastetun Virginiansa menettämisestä sai masentuneen Poen juopottelemaan.Meyers 1992, s. 71–74, 81–83. Poen alkoholinkäyttö oli aina kausittaista: hän saattoi olla kuukausia kokonaan juomatta mutta retkahti sitten useiksi päiviksi ja käyttäytyi juopuneena hyvin huonosti.Meyers 1992, s. 87–90. Poen aikana Southern Literary Messengerin levikki seitsenkertaistui. Lehden omistaja oli kuitenkin erottanut Poen hänen käyttäytymisensä vuoksi jo kaksi kertaa väliaikaisesti, ja Poe erotettiin lopullisesti joulukuussa 1836.Meyers 1992, s. 91. Poe yritti vuonna 1836 myös saada novellikokoelmaansa Tales of the Folio Club julki, mutta kustantaja halusi helppotajuisempia romaaneja eikä jo julkaistuja tarinoita ja torjui sen.Meyers 1992, s. 81.

Poe oli mennyt naimisiin ja muutti perheineen Philadelphiaan. Siellä hän toimitti Burton's Magazinea (toiselta nimeltään Gentleman's Magazine) 1837–1840 ja Graham's Magazinea 1841–1843.Meyers 1992, sisällysluettelo Hän kirjoitti myös ainoan romaaninsa Arthur Gordon Pymin selonteko, jonka Harper's julkaisi vuonna 1838. Saadakseen lisätuloja Poe opetteli litografian tekoa mutta ei onnistunut saamaan työtä alalta.Meyers 1992, s. 95. Burton'sissa Poe julkaisi muun muassa yhden mestariteoksistaan, "Usherin talon häviö" (1839).Meyers 1992, s. 109–110. Sen jälkeen samana vuonna Lea & Blanchard julkaisi Poen 25 novellia kaksiosaisessa kokoelmassa Tales of the Grotesque and Arabesque. Kirja sai enimmäkseen myönteiset arviot, joissa kiiteltiin kirjailijan omaperäisyyttä ja mielikuvitusta. Kirja ei kuitenkaan myynyt hyvin.Meyers 1992, s. 113–114. Poe oli riitaantunut Burton'sin omistajan kanssa, ja kun tämä sai tietää Poen suunnittelevan oman lehtensä perustamista, Poe sai potkut.Meyers 1992, s. 118.

Myös seuraavaan lehteensä Graham’siin Poe kirjoitti kuukausittaisia kirjallisuusarvosteluja sekä omia runojaan ja kertomuksiaan. Monet Poen tuotannon arvostetuimmista tarinoista julkaistiin juuri Graham’sissa. Kirjallisuusarvostelijana Poe arvioi myönteisesti esimerkiksi nuoren Charles Dickensin teoksia sekä haastatteli Dickensiä tämän käydessä Yhdysvalloissa. Myös Nathaniel Hawthornen tuotannosta hän kirjoitti lehteen myönteisiä arvosteluja.Meyers 1992, s. 130–133. Myöhemmin New Yorkissa asuessaan Poe toimitti Evening Mirroria vuonna 1844 ja Broadway Journalia vuonna 1845.Meyers 1992, sisällysluettelo, s. 152.

Poe oli haaveillut vuodesta 1834 alkaen oman kirjallisuuslehden perustamisesta. Lehden nimeksi olisi tullut Penn Magazine, ja se olisi ollut sisällöltään, paperiltaan ja painojäljeltään korkealaatuinen sekä vuositilausmaksultaan suhteellisen kallis. Tämä suunnitelma ei koskaan toteutunut, kuten ei myöskään vuonna 1843 suunniteltu Stylus.Meyers 1992, s. 119–120. Poesta tuli Broadway Journalin ainoa päätoimittaja ja omistaja syksyllä 1845. Hän ei kuitenkaan kyennyt pitämään lehteä hengissä kahta kuukautta kauempaa.Meyers 1992, s. 185–186.

Poe oli ensimmäinen yhdysvaltalaiskirjailija, joka elätti itsensä kokonaan kirjoittamisella. Kirjallisuuslehdet maksoivat hänelle kuitenkin aina niin huonoa palkkaa, että hän joutui elämään köyhyydessä. Hänen mahdollisuuksiaan ansaita elantonsa vaikeutti myös se, että kansainvälisten tekijänoikeuslakien puuttuessa amerikkalaiset kustantajat kustansivat mieluummin englantilaista kirjallisuutta ilmaiseksi kuin maksoivat amerikkalaisille kirjailijoille.Meyers 1992, s. 138–139. Broadway Journalin mentyä nurin vuonna 1845 Poe ei enää löytänyt töitä, ja hänen tulonsa romahtivat hänen viimeisten vuosiensa ajaksi.Meyers 1992, s. 186.

Vuonna 1845 Poe saavutti vihdoin mainetta, joskaan ei rahaa, kun hänen runonsa "Korppi" ("The Raven") julkaistiin ja hänen muotokuvansa ja elämäkertansa ilmestyivät Graham'sissa. Hän sai lehdissä neron maineen, pääsi New Yorkin seurapiireihin ja tutustui merkittäviin kirjailijoihin kuten Walt Whitmaniin. Hänen terävä kynänsä ja alkoholinkäyttönsä toivat hänelle kuitenkin kielteistä julkisuutta, eikä menestys jäänyt pysyväksi.Meyers 1992, s. 188.

Vuosina 1846–1847 Poeta työllisti kaksi suurta julkisuutta saanutta kirjallista riitaa, jotka vahingoittivat suuresti hänen mainettaan ja joiden seurauksena hänen juopottelunsa ja epäilyt mielenterveydestä tuotiin julkisuuteen.Meyers 1992, s. 190. Vuonna 1848 Poe sai valmiiksi pitkän proosatekstinsä Eureka (suom. Heureka), joka on mystinen sekoitus keksittyjä faktoja ja spekulaatiota. Sen jälkeen Poe jatkoi luentokiertueiden tekemistä.Meyers 1992, s. 213–217. Joulukuussa 1848 Poe julkaisi yhden merkittävimmistä esseistään, "The Poetic Principle", jossa hän kuvasi ajatuksiaan runouden periaatteista.Meyers 1992, s. 239–240.

Poe kirjoitti tuotteliaasti novelleja ja kirja-arvosteluja vielä viimeisenä elinvuotenaan ja liikkui paljon kaupungista toiseen luennoidessaan ja kerätessään rahaa omaa kirjallisuuslehteään varten. Runoutta hän kirjoitti "Korpin" jälkeen enää melko vähän.Meyers 1992, s. 241–245.

Perhe
Vuonna 1835 Poe meni mahdollisesti salaa naimisiin 13-vuotiaan serkkunsa Virginia Clemmin kanssa. Hän avioitui vaimonsa kanssa uudelleen julkisesti toukokuussa 1836. Virginia sai vuonna 1842 verensyöksyn ja eli lähes liikuntakyvyttömänä, kunnes kuoli vuonna 1847 tuberkuloosiin. Vaimonsa kuoltua Poe teki kolme yhtäaikaista kiihkeää yritystä aloittaa uusi avioliitto, mutta hänen kosiskelunsa kohteet torjuivat hänet.Meyers 1992, s. 220.

 Kuolema 
pienoiskuva|Edgar Allan Poen uudelleenhautausjuhla 17.11.1875 Westminster Hallin hautausmaalla Baltimoressa.
Poen viimeisiä viikkoja on oletettu leimanneen rankka alkoholinkäyttö. Hänet löydettiin katuojasta kapakan edestä Baltimoressa 3. lokakuuta 1849 ja vietiin sairaalaan. Siellä hän kärsi viimeisten päiviensä aikana harhanäyistä, vapinasta ja sekavuudesta. Poe kuoli sairaalassa 7. lokakuuta 1849. Hänelle ei tehty ruumiinavausta. Hänen kuolinsyykseen on esitetty monenlaisia arveluja delirium tremensistä aivotulehdukseen. Poe haudattiin Baltimoren presbyteeriselle hautausmaalle.Meyers 1992, s. 252–256. Yksi teoria on vesikauhu, joka selittäisi vaikeuden niellä vettä. Poella oli rankkoja juopottelujaksoja, mutta on myös väitetty, ettei hän ennen kuolemaansa ollut juonut alkoholia, vaan surkea kunto olisi johtunut esimerkiksi juuri vesikauhusta.The mysterious death of Edgar Allan Poe, Britannica. Viitattu 9.11.2025 

Poen loukkaama entinen ystävä Rufus Wilmot Griswold kirjoitti Poen kuoleman jälkeen Poesta kielteisen muistokirjoituksen lehteen sekä suureksi osaksi valheellisen elämäkerran Memoir of the Author. Niissä hän kuvaili Poeta pahaksi, moraalittomaksi, synkäksi, ystävättömäksi ihmiseksi, joka oli pahasti alkoholiongelmainen. Pahaksi onneksi nämä kuvaukset jäivät elämään pitkäksi aikaa, vaikka Poen ystävät yrittivätkin niitä kumota jo tuoreeltaan.Meyers 1992, s. 258–261.

 Tuotanto 
Poe kirjoitti lähinnä novelleja ja runoja. Poen tuotanto käsittää noin sata runoa ja seitsemänkymmentä kertomusta.Meyers 1992, s. 304.

Jälkikäteen Poe on tunnettu ennen muuta kauhukirjailijana, mutta hän oli myös salapoliisikirjallisuuden edelläkävijä ja eräs varhaisimpia tieteistarinoiden kirjoittajia.Ackroyd 2008, s. 160. Poe käytti usein runoissaan ja novelleissaan symbolismia taivuttaakseen lukijansa ymmärtämään näkemyksensä elämästä, uskonnosta, rakkaudesta ja kuolemasta.

Poen salapoliisikirjallisuuden ytimen muodostavat kolme C. Auguste Dupin -tarinaa "Varastettu kirje" ("The Purloided Letter" 1844), "Marie Rogêt'n salaperäinen murha" ("Mystery of Marie Roget" 1842) ja ehkä tunnetuin "Rue Morguen murhat" ("The Murders in the Rue Morgue", 1841). C. Auguste Dupin -tarinat yhdessä "Kultakuoriaisen" ("The Gold Bug", 1843) ja Poen rikoksen psykologiaa tutkineiden tarinoiden kanssa muodostavat salapoliisikirjallisuuden alun.

Poen ainoa romaani oli Arthur Gordon Pymin selonteko, joka julkaistiin vuonna 1838. Poe jätti romaanin kesken ja selitti viimeisten kahden tai kolmen luvun puuttumisen sillä, että tarinan väitetysti todella elänyt kertoja kuoli onnettomuudessa.Meyers 1992, s. 95–97.

Poen tunnetuimpiin ja merkittävimpiin novelleihin ja runoihin lukeutuvat esimerkiksi:

 ”Metzengerstein”
 ”Pullosta löytynyt käsikirjoitus” (”MS. Found in a Bottle”)
 ”Erään Hans Pfaallin verraton seikkailu” (”The Unparalleled Adventure of One Hans Pfaall”)
 ”Usherin talon tuho” (”The Fall of the House of Usher”)
 ”Rue Morguen murhat” (”The Murders in the Rue Morgue”)
 ”Punaisen surman naamionäytelmä” (”The Masque of the Red Death”)
 ”Marie Rogêt’n mysteeri” (”The Mystery of Marie Rogêt”)
 ”Kuilu ja heiluri” (”The Pit and the Pendulum”)
 ”Kielivä sydän” (”The Tell-Tale Heart”)
 ”Kultakuoriainen” (”The Gold Bug”)
 ”Musta kissa” (”The Black Cat”)
 ”Ilmapalloankka” (”The Balloon Hoax”, lehtiartikkeli)
 ”Korppi” (”The Raven”, runo)
 ”Tynnyrillinen Amontilladoa” (”The Cask of Amontillado”)

 Vaikutus 
pienoiskuva|Poen ja Maria Clemmin hauta Baltimoressa, Virginiassa, 1875 uudelleenhautauksen jälkeen.
Poe saavutti suosiota ja arvostusta ensin Ranskassa ja Britanniassa. Amerikassa hänen merkityksensä tunnustettiin täysin vasta 1900-luvun puolivälissä.Meyers 1992, s. 264–278.

Poella oli merkittävä ja laaja vaikutus moniin häntä seuranneihin kirjailijoihin. W. H. Audenin mukaan Poen kuvaukset epänormaaleista ja itsetuhoisista mielentiloista vaikuttivat Dostojevskin tuotantoon, hänen salapoliisisankarinsa oli Sherlock Holmesin esikuva, hänen tulevaisuuskertomuksensa vaikuttivat H. G. Wellsiin ja hänen seikkailukertomuksensa Jules Verneen ja Robert Louis Stevensoniin.Meyers 1992, s. 280.

Rudyard Kipling tunnusti suuren velkansa Poelle ja ihaili etenkin tämän kykyä herättää kauhua.Meyers 1992, s. 291. Myös Arthur Conan Doyle tunnusti Poen valtavan merkityksen omaan tuotantoonsa ja Sherlock Holmesin salapoliisihahmoon ja usein mainitsikin Poen tarinoissaan.Meyers 1992, s. 294–296. Poen vaikutus näkyy myös esimerkiksi Joseph Conradin ja James Joycen teoksissa. 

Tunnettuja romaaneja, jotka perustuvat Poen tarinoihin, ovat esimerkiksi Stevensonin Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde ja Oscar Wilden Dorian Grayn muotokuva.Meyers 1992, s. 290–291.

Poen runoilla ja kirjallisilla teorioilla oli vaikutusta ranskalaisiin symbolisteihin, kuten Baudelaireen ja Rimbaud’hon, sekä englantilaisiin esteetikkoihin.Meyers 1992, s. 280–286.

Yhdysvaltalaiskirjailijoista esimerkiksi Hawthornelle ja Melvillelle Poe antoi moniselitteisen hyvän ja pahan vastakkaisasettelun, josta tuli hallitseva teema yhdysvaltalaiseen kirjallisuuteen.Meyers 1992, s. 297.

 Suomennokset 
 Valtameren salaisuus: kertomus oudoista seikkailuista ja kolkoista kohtaloista kahdella purjelaivalla sekä kuvaus ihmeellisestä lämpimästä merestä, villistä raakalaiskansasta ja saaristosta etelänavan ympärillä, niteet I ja II, 50 pennin kirjasto ; n:o 12–13, Kirja 1915. 191 s. Suomennos V. Pekander. (The Narrative of Arthur Gordon Pym.)
 Morgue kadun kauhu, Ahjo, 1920
 Rakkauden ja kuoleman lauluja. Tammi, 1946. Suomentanut ja elämäkerran kirjoittanut O. Nousiainen. Näköispainos: Kirja kerrallaan. Lasipalatsi, 1999.
 Korppi ja Kultakuoriainen sekä muita kertomuksia, WSOY, 1959
 Novelleja, WS, 1970
 Rue Morguen murhat ja muita kertomuksia, WSOY, 1975
 Punaisen surman naamio ja muita kertomuksia; lyhentäen suomentanut Aulis Nopsanen, 2. p. Karisto, 1981  (1. p. 1954)
 Punaisen surman naamio (The masque of the red death)
 Eleanora (Eleonora)
 Ennenaikainen hautaus (The premature burial)
 Rosovuorten tarina (A tale of the Ragged Mountains)
 Varastettu kirje (The purloined letter)
 Pullosta löydetty käsikirjoitus (MS found in a bottle)
 Musta kissa (The black cat)
 Soikea muotokuva (The oval portrait)
 Kielivä sydän (The tell-tale heart)
 Berenice (Berenice)
 Paholainen kellotornissa (The devil in the bellfry)
 Silmälasit (The spectacles)
 Arnheimin tila (The domain of Arnheim)
 Ligeia (Ligeia)
 Hovinarri (Hop-Frog)
 Pelon ja kuoleman kertomuksia, suom. ja toim. Harri Haarikko, Book Studio, 1993, 2. p. Gummerus, 2007, sisältää novellit
 Merkillinen laatikko (The Oblong Box, 1844)
 Soikeakehyksinen muotokuva (The Oval Portrait, 1842)
 Joukkosielu (The Man of the Crowd, 1840)
 Kertomus hiljaisuudesta (Silence – A Fable, 1837)
 Morella (Morella, 1835)
 Metzengerstein (Metzengerstein, 1832)
 Sanojen mahti (The Power of Words, 1845)
 Berenice (Berenice, 1835)
 Tapaaminen (The Assignation, 1834)
 Kampura (Hop-Frog, 1849)
 Kauhutarinoita, Valitut Palat, 1995
 Ajan ja avaruuden kartat, Book Studio, 1999


 Heureka ja muita kirjoituksia. Suomentanut Hannu Poutiainen. Helsinki: Basam 2025. 

Novelleja ja kirjoituksia antologioissa
 Eleonora, suomennos, Väinämöinen, 1926 nro 6 s. 104–105 Verkossa
 Daguerrotypia, teoksessa: Kuvista sanoin: ajatuksia valokuvasta. 2, koonnut Martti Lintunen. Helsinki: Suomen valokuvataiteen museon säätiö 1984 
 Huonekalujen filosofia. Essee. Suom. Tapani Kilpeläinen. Niin & näin 2/2015 Verkossa
 Komposition filosofia, suom. Tuula Hökkä. Teoksessa Oi runous. Romantiikan ja modernismin runouskäsityksiä. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2000 

 Katso myös 
 Edgar-palkinto, jännityskirjapalkinto
 Tales of Mystery and Imagination (The Alan Parsons Project, 1976), teema-albumi Poen tuotannosta

 Lähteet 



 Viitteet 

Kirjallisuutta

 David N. Stamos: Edgar Allan Poe, Eureka and Scientific Imagination, 2017 
 John Tresch, The Reason for the Darkness of the Night. Edgar Allan Poe and the Forgin of American Science, 2021

 Aiheesta muualla 

 Vapaasti ladattavia Edgar Allan Poen kirjoja Projekti Lönnrotissa ja Project Gutenbergissa.
Poe-museo Richmondissa Virginiassa.  
 Poen runo The Raven äänitiedostona. 
 Poen novelli Petollinen sydän (julkaistu alun pitäen Aamulehdessä n:o 105 7.5.1893).
 Poen novelli Morella (julkaistu alun pitäen Helsingin kuvalehden numeroissa 4-5/1909).
 Poen novelli William Wilson (julkaistu Jokamiehen viikkolehdessä 15-18/1910)'
 Edgar Allan Poe.  Teos.
 Peltonen, Leena: Ajan ja avaruuden kartat. Aikakone 24.8.1999.
 Parkkinen, Jukka: E. A. Poe ja ihmismielen salatut sopukat.

Luokka:Goottilaisten romaanien kirjoittajat
Luokka:Romantiikan kirjailijat
Luokka:Symbolistiset taiteilijat
Luokka:Yhdysvaltalaiset kauhukirjailijat
Luokka:Yhdysvaltalaiset kriitikot
Luokka:Yhdysvaltalaiset novellikirjailijat
Luokka:Yhdysvaltalaiset rikoskirjailijat
Luokka:Yhdysvaltalaiset runoilijat
Luokka:Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat
Luokka:Vuonna 1809 syntyneet
Luokka:Vuonna 1849 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit