Haahka

Haahka (Somateria mollissima) on meren saaristoissa elävä sorsalintu. Koiraspuolisesta haahkasta käytetään myös nimitystä kalkas.

 Koko ja ulkonäkö 

Uroshaahkalla on laaja valkea kaulus, musta päälaki ja musta alaruumis. Naaras on ruskeankirjava ja muistuttaa väritykseltään muita sorsanaaraita. Haahka vaikuttaa maissa ollessaan pönäkältä ja hiukan kömpelöltä, elementissään se on vasta uidessaan ja sukeltaessaan.

Täysikasvuisen haahkan pituus on noin 50–70 cm ja siipien kärkiväli 110 cm. Haahka painaa noin 1,2–2,2 kiloa.

Vanhin suomalainen rengastettu haahka on ollut 28 vuotta 7 kuukautta ja 29 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut peräti 37 vuotta 10 kuukautta vanha brittiläinen haahka.

Haahkan ääni on päivittelevä ”o-hhoh”. Naaraat kotkottavat matalalla äänellä, pedon uhatessa (esimerkiksi merilokki tai -kotka) kotkotus kiihtyy voimakkaaksi.

 Levinneisyys 

Haahka on levinnyt Pohjois-Euroopan, Pohjois-Amerikan ja itäisen Siperian rannoille. Se pesii alueen pohjoisimmissa osissa, ja muuttaa talvehtimaan etelämmäs avoimen meren äärelle. Jonkin verran haahkoja talvehtii jäänreunan tuntumassa Ahvenanmaalla ja Pohjois-Itämerellä. Suomessa haahka pesii koko saaristoalueella, mutta on harvalukuinen Pohjanlahden ja Suomenlahden perukoissa. Vahvin kanta on Saaristomerellä ja Ahvenanmaalla. Suomen haahkakanta oli monien muiden merilintujen tavoin aallonpohjassaan 1900-luvun alkupuolella. Kanta lähti nopeaan kasvuun sotien jälkeen ja runsastui varsin voimakkaasti 1960-luvulta 1980-luvulle. Suomenlahden kannankasvu loppui 1980-luvulla, ja kanta lähti pian tämän jälkeen hitaaseen laskuun. Saaristomerellä kannankasvu jatkui 1990-luvun puoliväliin asti, mutta kanta on taantunut tämän jälkeen nopeasti. Kannan taantumisen syynä on paikoin heikentynyt poikastuotto ja pesivien naaraiden lisääntynyt aikuiskuolleisuus. Nykykanta Suomessa on 73 000–110 000 paria, kun kannan huippuvaiheessa se oli vielä noin 180 000 paria. Nykyään Itämerellä haahka on erittäin uhanalainen. 

Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu 613 000–814 000 paria, joista Suomessa 73 000–110 000 paria, Islannissa 220 000–250 000 paria, Grönlannissa 70 000–100 000 paria, Norjassa 87 000 paria, Ruotsissa 44 000–74 000 paria ja Venäjällä 37 000–47 000 paria.

Suomessa 2020-luvulla vahvin haahkakanta on säilynyt Lemlandin Lågskärillä.

 Elinympäristö 

Haahka on suolaisen veden lintu, eikä sitä tavata pesivänä makean veden altailla. Saaristossa esiintymisen painopiste on ulko- ja välisaariston puuttomilla luodoilla. Pesii myös pienillä metsäpeitteisillä saarilla sisäsaaristoa myöten. Karttaa pesimistä suurilla metsäsaarilla, sillä niillä asuvat maapedot kettu, supikoira, mäyrä sekä ihminen koirineen ja kissoineen tuhoavat valtaosan pesinnöistä. Muiden vesilintujen tavoin haahka suosii lokki- ja tiirayhdyskuntia.

 Lisääntyminen 

Haahkat saapuvat pesimäluodoilleen heti jäiden sulettua maalis-huhtikuussa. Tyynenä aamuna meri kaikuu kalkkaiden eli haahkakoirasten matalista soidinäänistä. Koiraat partioivat luodon rannassa naaraan hautoessa. Naaras poistuu pesältä vain pari kertaa vuorokaudessa syömään. Jos koiras ei ole paikalla vartioimassa naarasta, ryntäävät lähistön koiraat yksinäisen naaraan kimppuun, yrittäen paritella sen kanssa. Haudonnan lopulla naaras on haluton parittelemaan, ja silloin useat koiraat ovat jo poistuneet sulkasatoalueille.

Haahka rakentaa pesänsä maahan tavallisesti lähelle merta ja vuoraa sen haahkanuntuvilla. Pesä voi olla aivan avoimesti heinikossa tai kanervikossa, mutta usein se on piilossa katajatiheikössä. Muninta alkaa joskus jo huhtikuun puolivälissä, tavallisesti vapun maissa. Uusintapesiä voidaan tavata vielä kesäkuun lopulla. Vaaleanvihreitä, selvästi kananmunaa suurempia munia on 4–6 ja niitä haudotaan nelisen viikkoa. Naaraan on oltava tarkkana, sillä minkki, kettu, korppi ja varis herkuttelevat mielellään haahkanmunilla. Varhaisempina aikoina ne kelpasivat myös ihmisille. Poikueet emoineen liittyvät usein yhteen suureksi parveksi, jolloin puolustautuminen siivekkäitä petoja vastaan on tehokkaampaa.

Ihminen on vuosisatojen ajan kerännyt haahkanuntuvia täkkien ja takkien täytteeksi. Tämä ei aiheuta linnuille kärsimystä, koska untuvat voidaan kerätä sen jälkeen kun poikaset ovat jo lähteneet pesästä.

 Ravinto 

Haahkan pääravintona ovat sinisimpukat, joiden lisäksi se syö pieniä kaloja ja sammakkoeläimiä. 

 Nimi 
Utsjoella ja Inarissa haahkasta käytettiin nimeä auhti tai autti. Uudessakaupungissa ja Merimaskussa koiras oli kalkas ja naaras haha.Kivirikko, 1927, s. 199 Historiallisia nimiä ovat olleet muun muassa hahca (Biblia 1642), wodhi (Schroderus, 1637), haahka, hahka, merisuorsa (Ganander, 1787). Häkkinen, 2011, s. 292

Tieteellinen nimi Somateria tulee kreikasta, missä soma, somatos tarkoittaa kehoa ja erion villaa. Jobling, 2010, s, 359 Mollissima  on latinan superlatiivi ja tarkoittaa kaikkein pehmeintä. Jobling, 2010, s, 258

 Lähteet 





 Viitteet 

 Aiheesta muualla 
 Haahka viikon luontoäänenä Radio Suomessa

LuontoPortti: Haahka (Somateria mollissima)
ITIS: Somateria mollissima 
 Suomessa pesivät sorsalinnut

Kirjallisuutta
 Bergman, Göran 1978: Ejdrar Somateria mollissima med ungar kan lära sig att båtar med människor utgör skydd mot havstrutar.-Memoranda Soc. Fauna Flora Fennica 54:13-14.
 Bustnes, J. O. & Erikstad, K. E. 1993: Site fidelity in breeding Common Eider Somateria mollissima females.-Ornis Fennica 70:11-16.
 Götmark, F. 1989: Costs and benefits to Eiders nesting in gull colonies: a field experiment. - Ornis Scand. 20:283-288.
 Kilpi, Mikael 1986: Voiko koiraslaskentoja käyttää haahkan seurannassa? - Lintumies 5.1986 s. 230-233. LYL.
 Kilpi, Mikael 1987: Haahkan kannanmuutoksista Hangon läntisellä selällä 1978-84. - Lintumies 4.1987 s. 163-165. LYL.
 Kilpi, Mikael & Laurila, Terhi 1987: Kuinka paljon koirashaahkoja sulkii Suomen merialueilla? - Lintumies 5.1987 s. 193-194. LYL.
 Pulliainen, Erkki, Elomaa, Erkki, Oksanen, Olli & Valkama, Juha 1979: Haahka Somateria mollissima jälleen pesivänä Perämerellä. - Lintumies 2.1979 s. 82. LYL.
 Stjernberg, Torsten 1982: The size of the breeding Eider population of the Baltic in the early 1980s. - Ornis Fennica 59:135-140.
 Valste, Juha & Palmgren, Jörgen 1984: Haahka vähentynyt läntisen Uudenmaan saaristossa. - Lintumies 3.1984 s. 127-128. LYL.

Luokka:Sorsat
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit