Palokärki

Palokärki (Dryocopus martius) on suurehko, noin variksen kokoinen musta tikkalintu, jolla on päässään tunnusomainen punainen väritys. Palokärki on Suomen ja koko Euroopan suurin tikka.

 Koko ja ulkonäkö 
Palokärjen pituus on noin 45–50 cm, ja sen paino on noin 300–400 g. Palokärjen höyhenpeite on hiilenmusta. Koiraalla päälaki on punainen, naaraalla on punaista vain takaraivossa. Sysimustaa, variksenkokoista palokärkeä ei Suomessa voi sekoittaa muihin lintulajeihin. Sen lento on syväaaltoista, ja se ääntelee ahkerasti ja kuuluvasti ympäri vuoden. 

Keväällä palokärki rummuttaa kauas kuuluvia sarjoja ja huutelee kiihkeästi . Lennossa se huutelee  ja laskeutuessaan puuhun . Pesäpoikasten ääni on kiivasta kimitystä.

Vanhin tavattu suomalainen rengastettu palokärki on ollut 13 vuotta, 11 kuukautta ja 18 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin palokärki.

 Levinneisyys 
Palokärjen esiintymisaluetta on lähes koko Eurooppa ja Aasia. Euroopan populaation kooksi arvioidaan 1,5–2,9 miljoonaa yksilöä. Suomessa sitä tavataan miltei koko maassa, laji puuttuu vain aivan pohjoisimmasta Lapista. Suomen parimääräksi arvioidaan 23 000–35 000. Nuoret yksilöt vaeltavat syksyisin vaihtelevassa määrin.

Palokärki on Suomessa rauhoitettu ja sen ohjeelliseksi korvaussummaksi asetettu 841 euroa. 

 Elinympäristö 
Palokärki suosii vanhoja havumetsiä, mutta pesii myös varttuneissa talousmetsissä. Reviiri saattaa olla hyvin laaja, joskus useita neliökilometrejä. Kelvollisen reviirin vaatimuksena on hevos- ja kekomuurahaisten runsaus. Palokärki pesii puuhun hakkaamaansa koloon.

vasen|200px|thumb|Palokärki on etsinyt ravintoa lahon kuusen rungosta.

 Lisääntyminen 
Palokärki hakkaa ison pesäkolon, mutta pesii joskus myös vanhaan koloon. Pesä on useimmiten männyssä tai haavassa. Pesäkolo voi olla suurelle hakkuuaukolle jätetyssä ainoassa säästöhaavassa. Lintu munii huhtikuun lopussa 3–6 hohtavan valkeata munaa, joita emot hautovat 12–15 vuorokautta. Poikaset jättävät pesän noin 24–29 vuorokauden ikäisinä. Palokärjellä on vain yksi pesue vuodessa.

 Ravinto 
Lajin pääasiallista ravintoa ovat hyönteiset, joita palokärki etsii ennen kaikkea lahovaurioisista ja kuolleista puista. Palokärki saalistaa ainakin mäntypuupistiäisiä (Sirex noctilio), sinipuupistiäisiä (Sirex juvencus), jättipuupistiäisiä (Urocerus gigas), porapuupistiäisiä (Xeris spectrum) ja Sirex cyaneus -pistiäisiä. Palokärki kaivelee myös muurahaiskekoja, joista se syö sekä muurahaisia että niiden toukkia. Joskus se syö myös marjoja.

 Kulttuurissa 
Palokärki on melko peloton tikkalaji, johon liittyy paljon kansanperinnettä: sanotaan, että kuolema vierailee talossa, jonka pihaan palokärki asettuu.Järvinen, Antero: Linnut liitävi sanoja. Romanttinen tietokirja suomalaisesta lintuperinteestä. Otava 1991 (Osio Kansanperinne) Palokärjen on myös joskus uskottu varoittavan tulevasta pahasta huudollaan, jolloin talon väki on saattanut välttää onnettomuudet olemalla varuillaan. Usein palokärjen huuto on kuitenkin tarkoittanut paljon viattomampaa epäonnea, kuten sateen tai ukkosen tuloa. 

Palokärki on aiheena Akseli Gallen-Kallelan vuonna 1893 valmistuneessa maalauksessa. Palokärki oli Gallen-Kallelalle erityisesti yksinäisyyden ja vapauden symboli. Hänen mukaansa palokärjen punainen päälaki oli kuin ”yksilön elämän huuto korven hiljaisuudessa”.

 Lähteet 
 Järvinen, Antero: Maakuntalinnut. Otava, 1995.

 Viitteet 

 Kirjallisuutta 

 Aiheesta muualla 
LuontoPortti: Palokärki (Dryocopus martius)
ITIS: Dryocopus martius 

Luokka:Palokärjet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit