Kristallilasi

Kristallilasi eli kristalli on lasia, joka sisältää normaalin lasin piidioksidin (silikan, SiO2) lisäksi lyijymonoksidia (PbO). Kristallilasi on pehmeämpää kuin tavallinen lasi ja siten helpompaa hioa. Hiottavuuden ja suuren taitekertoimen ansiosta se soveltuu koristeellisten lasiesineiden valmistamiseen sekä linssien valmistukseen. Lyijykristalliksi lasia voidaan kutsua, jos lyijyoksidia on vähintään 24 painoprosenttia.https://web.archive.org/web/20030421125819/http://www.hippoglass.com/htmls/artikkelit/art10.pdf Lasi, sulatettua kvartsihiekkaa

Lyijykristallille ja kristallilasille on määritetty normit:
 Lyijykristalli: Tiheys ≥ 2,90, taitekerroin ≥ 1,545, PbO ≥ 24 %
 Kristallilasi: Tiheys ≥ 2,45, taitekerroin ≥ 1,520, oksidien sinkkioksidi (ZnO), bariumoksidi (BaO), lyijymonoksidi (PbO) ja kaliumoksidi (K2O) yhteismäärä ≥ 10 %

Huolimatta materiaalin nimessä esiintyvästä sanasta kristalli, joka varsinaisesti tarkoittaa kidettä, kristallilasi on muiden lasilaatujen tavoin amorfista, eikä sillä ole kiderakennetta. Kristalli voi kuitenkin tarkoittaa kiteen muotoon hiottua lasia.

Kristallilasia alettiin valmistaa Italian Muranossa 1400-luvun puolivälissä. Tuolloin varhaisrenessanssin aikana otettiin uudelleen käyttöön roomalaisen ajan lasinvalmistustekniikat ja vaikutteita saatiin islamilaisissa maissa vallinneista lasinvalmistustavoista. Pian muranolaiset lasiesineiden tuntemus levisi Pohjoismaihin saakka. Muranon lasia myynyt kauppias George Ravenscroft kehitti venetsialaista vuorikristallia muistuttavan kristallilasityypin 1600-luvulla. 1600-luvun lopulla Böömin alueella tehtiin kristallilasia, jossa käytettiin lyijyn sijaan potaskasulatetta. 

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Lasi