Ikaalinen

Ikaalinen () on Suomen kaupunki, joka sijaitsee Pirkanmaan maakunnassa. Kunnassa asuu  ihmistä, ja sen pinta-ala on  km2, josta  km2 on vesistöjä. Väestötiheys on  asukasta/km2. Ikaalisten naapurikunnat ovat Hämeenkyrö, Jämijärvi, Kankaanpää, Parkano, Sastamala ja Ylöjärvi. Entisiä naapurikuntia ovat Kuru, Suodenniemi ja Viljakkala.

Ikaalisissa on käytössä entisen maalaiskunnan vaakuna. Sen on suunnitellut Pentti Papunen, ja se on vahvistettu vuonna 1956. Myös kauppalan vuonna 1961 vahvistettu vaakuna oli Papusen käsialaa.Mitä-Missä-Milloin 1968, s. 137. Otava 1967, Helsinki.

Ikaalinen on tunnettu Ikaalisten Kylpylästä, kansainvälisestä jokakesäisestä Sata-Häme Soi -festivaalista, joka lopetettiin vuonna 2023 sekä aikoinaan menestyneestä Ikaalisten Tarmo -pesäpallojoukkueesta. Ikaalinen on ollut ja on yhä koulutus-, kauppa- ja hallintopaikkakunta.

Maantiede
Ikaalisten keskustaajama eli entinen kirkonkylä ja kauppala, nykyinen Vanhakauppalan kaupunginosa sijaitsee niemessä Kyrösjärven rannalla. Kunnan alue ylettyy itä–länsi-suuntaisena molemmin puolin järven pohjoispään ympärille. Kyrösjärvi samoin kuin koko kunnan alue on osa Kokemäenjoen vesistöä. Pääosa Ikaalisista kuuluu Kyrösjärven vesialueeseen, mutta eräät kunnan itäosan järvet laskevat Näsijärveen. Ikaalinen sijaitsee keskellä vanhaa Ylä-Satakuntaa, ja se kuuluikin vuosisatojen ajan, aina 1990-luvulle saakka, Satakunnan maakuntaan ja Turun ja Porin lääniin. Tällöin Tampereen kasvavasta vaikutuksesta johtuen Ylä-Satakunnan kunnat tulivat osaksi Pirkanmaan maakuntaa ja Hämeen lääniä. Alueen liikenne suuntautuu pääasiassa Tampereelle, ja seudulla puhutaan hämäläismurteiden ylä-satakuntalaista alamurretta. Ikaalisten naapurikunnista kaupunkeja ovat myös entiseen Suur-Ikaalisiin kuuluneet pohjoinen Parkano ja läntinen Kankaanpää. Muita suuria naapurikuntia ovat eteläinen Hämeenkyrö ja itäinen Ylöjärvi. Tampereelle on Ikaalisista matkaa runsaat 50 kilometriä.

Ikaalisten pohjoisosaan ulottuu Ylöjärven (entisen Kurun) puolelta Seitsemisen kansallispuisto. Kaupungin alueen korkein maastonkohta, liki 200 metrin korkeudella merenpinnasta, sijaitsee koillisosassa Juhtimäen kylässä. Ikaalisten eteläosaa hallitsee Hämeenkankaan harjujakso, jonka korkein kohta on 188 metrin korkeuteen merenpinnasta ulottuva Vatulanharju. Harjujakso jatkuu länteen Kankaanpään ja itään Hämeenkyrön puolelle.

 Kaupunginosat 
 Nimi Kaupunginosan numero Hakalahttp://paikkatieto.sweco.fi/docs/ikaalinen/asemakaava/liitteet/AK60.pdf5 Hakumäkihttp://paikkatieto.sweco.fi/docs/ikaalinen/asemakaava/liitteet/AK35.pdf6 Karhoinenhttp://paikkatieto.sweco.fi/docs/ikaalinen/asemakaava/liitteet/AK96.pdf12 Kilvakkalahttp://paikkatieto.sweco.fi/docs/ikaalinen/asemakaava/liitteet/AK113.pdf11 Kiviniemi4 Kurinrantahttp://paikkatieto.sweco.fi/docs/ikaalinen/asemakaava/liitteet/AK22.pdf2 Kylpylähttp://paikkatieto.sweco.fi/docs/ikaalinen/asemakaava/liitteet/AK72.pdf10 Läykkälä7 Läykkälänlahtihttp://paikkatieto.sweco.fi/docs/ikaalinen/asemakaava/liitteet/AK7.pdf8 Rahkolahttp://paikkatieto.sweco.fi/docs/ikaalinen/asemakaava/liitteet/AK16.pdf3 Sarkkilanjärvihttp://paikkatieto.sweco.fi/docs/ikaalinen/asemakaava/liitteet/AK100.pdf9 Teikangashttp://paikkatieto.sweco.fi/docs/ikaalinen/asemakaava/liitteet/AK20.pdf13 Vanhakauppalahttp://paikkatieto.sweco.fi/docs/ikaalinen/asemakaava/liitteet/AK59.pdf1

Kylät
Haapimaa, Heinistö, Heittola, Helle, Höytölä, Iso-Röyhiö, Jauhokuononmaa, Juhtimäki, Jyllinmaa, Kallionkieli, Kalmaankylä, Karhoinen, Karttu, Kiiala, Kilvakkala, Kolkko, Kovelahti, Kurkela, Leppäsjärvi, Leutola, Luhalahti, Läykkälä, Mansoniemi, Miettinen, Myllykarttu, Niemi, Pukara, Riitiala, Sammi, Sarkkila, Saukko, Sisättö, Sikuri, Sipsiö, Tevaniemi, Vahojärvi, Varessalmi, Vatsiainen, Vatula, Vehuvarpe, Viljala, Vähäröyhiö ja Välikylä.

Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.

Tilastokeskuksen väestönennuste (uusi 9/2012):Väestö ikäryhmittäin koko maa 1900–2060 (vuodet 2020–2060: ennuste), Tilastokeskus, 28.9.2012.
 2020: 7 173 as.
 2030: 7 192 as.
 2040: 7 189 as.

 Taajamat 
Vuoden 2017 lopussa Ikaalisissa oli 7 119 asukasta, joista 4 203 asui taajamissa, 2 814 haja-asutusalueilla ja 102:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Ikaalisten taajama-aste on 59,9 %. Ikaalisten taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken:

 #  Taajama  Väkiluku(31.12.2017) 1  Ikaalisten keskustaajama 3 936 2  Kilvakkala 267

Kaupungin keskustaajama on lihavoitu.

Seurakunnat
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Ikaalisten seurakunta kuuluu Tampereen hiippakuntaan ja Hämeenkyrön rovastikuntaan.

Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Ikaalisissa toimii Ikaalisten helluntaiseurakunta.

Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Ikaalisten alueella toimii Tampereen ortodoksinen seurakunta.https://ort.fi/seurakunnat-hiippakunnat-ja-luostarit/seurakunnat/tampereen-ortodoksinen-seurakunta 

Ikaalisten maalaiskunta

Ikaalisten maalaiskunta () oli Turun ja Porin läänissä sijainnut Suomen kunta. Maalaiskunta yhdistyi Ikaalisten epäitsenäisen kauppalan kanssa vuonna 1972. Kauppalasta tuli kaupunki 1. tammikuuta 1977. Ikaalisten maalaiskunnan naapurikunnat olivat kauppalan lisäksi Hämeenkyrö, Jämijärvi, Kankaanpää, Kuru, Parkano, Suodenniemi ja Viljakkala. Ennen lakkauttamista kunnan maapinta-ala oli 752,5 neliökilometriä (1.1.1971) ja asukasluku 7 594 henkeä (31.12.1971). Nykyään alue kuuluu Pirkanmaan maakuntaan.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Ikaalisten maalaiskunnan väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.

Ikaalisten vuonna 1858 perustettu epäitsenäinen kauppala sisältyy Ikaalisten maalaiskunnan lukuihin vuosina 1880–1940.

Ikaalisten maalaiskunnan suurimmat asutuskeskittymät olivat kauppalaan välittömästi liittynyt kirkonkylä sekä Kilvakkalan ja Luhalahden kylät. Vuonna 1960 kirkonkylän ja kauppalan muodostamassa taajamassa asui 1 486 henkeä, näistä kauppalan alueella vain 637 henkeä. Maalaiskunnan asutus jakaantui epätasaisesti ja keskittyi kuntaa hallitsevan Kyrösjärven rantamille. Kunnan etelä- ja pohjoisreunat olivat hyvin harvaan asuttua, jopa erämaista metsäseutua. Pohjoisrajalla oli 170 neliökilometrin kokoinen Vahojärven kruununpuisto, josta tuli osa vuonna 1982 perustettua Seitsemisen kansallispuistoa.

Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Ikaalisten maalaiskunnassa oli kaksi taajamaa: keskustaajama (1 864 asukasta, josta 721 kauppalassa) ja Kilvakkala (373 asukasta).

Historia
Ikaalinen oli alkujaan osa Sastamalan pitäjää, jonka ydinalue oli Karkussa Kokemäenjoen varrella. Keskiajalla Ikaalinen kuului Hämeenkyröön, mutta erosi siitä vuonna 1641 kuningatar Kristiinan holhoojahallituksen määräyksellä. Jämijärvi puolestaan erosi Ikaalisista vuonna 1908. Ikaalisten kauppala perustettiin vuonna 1858 Suomen ensimmäisenä kauppalana, mutta se oli koko historiansa ajan epäitsenäinen ja taloudellisesti riippuvainen sitä vauraammasta maalaiskunnasta. Maalaiskunta verotti myös kauppalan asukkaat, mutta myönsi kauppalalle vuosittain huomattavat avustukset muun muassa kunnallisteknisiin töihin. Samoin kauppalan asukkailla oli äänioikeus myös maalaiskunnan kunnallisvaaleissa.

Hämeenkankaalla lähellä Vatulan kylää sijaitsi 1800-luvun loppupuolella 2. Turun tarkk'ampujapataljoonan 8. reservikomppanian harjoituspaikka kasarmeineen, kunnes Suomen suuriruhtinaskunnan armeija hajotettiin 1900-luvun alussa.

Elinkeinorakenne
Ikaalisten maalaiskunnan elinkeinorakenne pysyi alkutuotantovaltaisena, minkä vuoksi kunnan väkiluku oli laskusuuntainen vuosikymmenien ajan. Maalaiskunnan väestö väheni 1950-luvulta lähtien vuosittain liki sadalla henkilöllä varsinkin Tampereen ja sen voimakkaasti kasvaneiden lähialueiden vetovoiman vuoksi. Vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan vain 13 prosenttia Ikaalisten mlk:n asukkaista sai toimeentulonsa teollisuudesta ja rakennustoiminnasta ja yhdeksän prosenttia palveluelinkeinoista. Kunnan halki kulki Tampereen ja Vaasan välinen valtatie 3, joka rakennettiin uudelleen 1950-luvun lopulla. Kunnan luoteisrajaa sivusi vuonna 1938 liikenteelle avattu Pori–Haapamäki-rata ja vuonna 1971 valmistui maalaiskunnan itäosan halki kulkeva Tampere–Seinäjoki-rata, mutta kummallakaan rautatiellä ei ollut käytännössä merkitystä kunnan omien liikenneolojen kannalta. Luonnonkaunis ympäristö houkutteli Ikaalisiin kuitenkin runsaasti kesänviettäjiä ja vuonna 1965 aloitti toimintansa nykyinen Ikaalisten kylpylä.

Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Ikaalisten maalaiskunnan väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.

Ikaalisten vuonna 1858 perustettu epäitsenäinen kauppala sisältyy Ikaalisten maalaiskunnan lukuihin vuosina 1880–1940.

Ikaalisten maalaiskunnan suurimmat asutuskeskittymät olivat kauppalaan välittömästi liittynyt kirkonkylä sekä Kilvakkalan ja Luhalahden kylät. Vuonna 1960 kirkonkylän ja kauppalan muodostamassa taajamassa asui 1 486 henkeä, näistä kauppalan alueella vain 637 henkeä. Maalaiskunnan asutus jakaantui epätasaisesti ja keskittyi kuntaa hallitsevan Kyrösjärven rantamille. Kunnan etelä- ja pohjoisreunat olivat hyvin harvaan asuttua, jopa erämaista metsäseutua. Pohjoisrajalla oli 170 neliökilometrin kokoinen Vahojärven kruununpuisto, josta tuli osa vuonna 1982 perustettua Seitsemisen kansallispuistoa.

Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Ikaalisten maalaiskunnassa oli kaksi taajamaa: keskustaajama (1 864 asukasta, josta 721 kauppalassa) ja Kilvakkala (373 asukasta).

Historia
pienoiskuva|oikea|100px|Ikaalisten kauppalan vaakuna (1961–1971)
Eri puolilta Ikaalisten kaupunkia on tehty esinelöytöjä, jotka todistavat alueella olleen asutusta jo kivikaudella. Pysyvä asutus on tullut Ikaalisiin paikannimistöstä päätellen etelästä, muinaisen Sastamalan pitäjän ydinalueen Karkun ja Hämeenkyrön suunnasta. Perimätiedon mukaan Ikaalisista ja Parkanosta käytiin muinoin peninkulmien päässä Karkun kirkossa. Kyrösjärven vesistö ja Hämeenkangas olivat paljon käytettyjä kulkureittejä mahdollisesti jo toista tuhatta vuotta sitten. Jälkimmäistä pitkin kulki historiallinen Kyrönkankaantie Hämeestä Pohjanmaalle. Vesillä liikkumisen perinteitä pitivät yllä kirkkoveneet 1900-luvun alkuvuosikymmenille saakka, ja yksi ikaalislainen kirkkovene on lahjoitettu Seurasaaren ulkomuseoon Helsinkiin.Hannu Tarmio, Pentti Papunen ja Kalevi Korpela (toim.): Suomenmaa 2: maantieteellis-yhteiskunnallinen tieto- ja hakuteos, s. 193–204. Porvoo-Helsinki: WSOY, 1968.

Ikaalinen itsenäistyi Hämeenkyröstä vuonna 1641 omaksi kirkkoherrakunnakseen, Ikaalisten Kyröksi. Tätä ennen Ikaalinen oli ollut Hämeenkyrön kappelina jo yli sadan vuoden ajan. Näin muodostuneeseen Ikaalisten pitäjään kuuluivat myös nykyiset Jämijärvi, Kankaanpää, Karvia, Kihniö, Parkano ja Honkajoki.Jorma Vappula: Ikaalisten entisen emäpitäjän historia II 1641-1721, Vammala 1999 Ikaalisten ensimmäinen kirkko lienee rakennettu jo keskiajalla. Sen tilalle valmistui 1640-luvulla nykyisen pohjoisen hautausmaan alueella sijainnut toinen kirkko, jonka tiedetään olleen särmikkäällä kuoriosalla varustettu pitkäkirkko. Kirkon eteläsivulla oli kaksi eteistä ja pohjoissivulla sakaristo. Nykyinen kirkko rakennettiin vuosina 1799–1801.

Suurina kuolonvuosina 1696–1697 kerrotaan Ikaalisissa kuolleen yli tuhat pitäjän asukasta, ja nälänhädän tuhoisia seurauksia lisäsi vähän myöhemmin puhjennut isoviha. Talven 1714 aikana sekä ruotsalaiset että venäläiset joukot kulkivat Ikaalisten kautta matkallaan Pohjanmaalle. Myös pikkuvihan aikana kolmisenkymmentä vuotta myöhemmin sotajoukkoja liikkui Ikaalisten seudulla. Näiltä ajoilta on peräisin Suomen suurin rahakätkö, joka löytyi pellosta Vatsiaisten kylästä vuonna 1966. Löytö sisälsi 127 kappaletta ruotsalaisia ”vaskiplootuja” vuosilta 1711–1740, yhteispainoltaan yli 211 kg.

1850-luvun lopulla Suomen taloudellinen kehitys kaipasi uusia kauppakeskuksia. Niinpä vuonna 1858 erotettiin Ikaalisten kunnasta yksi suuri tila Ikaalisten kauppalaksi. Perustamiskirja allekirjoitettiin 21. huhtikuuta 1858. Tuolloin perustettu kauppala käsitti vain sen alueen, jota nykyisin kutsutaan Wanhaksi kauppalaksi ja joka on nykyään Vanhakauppalan kaupunginosa. Alkuvaiheessa siellä oli vain muutamia kymmeniä asukkaita, jotka olivat pääosin hyvin toimeentulevia virkamiehiä ja muita ruotsinkielisiä säätyläisiä. Ikaalinen oli Suomen vanhin kauppala, mutta se jäi myös pienimmäksi. Alueella ei ollut tarvetta talouskeskukselle, ja läheinen suurkaupunki Tampere vei väkeä. Ikaalinen ei kehittynyt juuri lainkaan; 1920-luvulla Ikaalisten kunnan väkiluku oli noin 12 500, mutta kauppalan hädin tuskin 250. Ikaalisten kauppalan asemaa haittasi myös se, että se erosi muista kauppaloista siinä, että se oli epäitsenäinen kauppala. Kauppalalla oli vain rajoitettu itsehallinto-oikeus.Iso tietosanakirja, 6. osa (Kansallishenki-Kouko), art. Kauppala Ikaalisten maalaiskunta verotti myös kauppalan asukkaat, joilla oli vastaavasti äänioikeus kunnallisvaaleissa sekä kauppalassa että maalaiskunnassa. Kauppalan omat verotulot olivat hyvin vähäiset, joten maalaiskunta myönsi vuosittain avustuksia mm. kunnallisteknisiin töihin. 1960-luvun lopulla Ikaalinen oli ainoa suomenkielinen kauppala, jonka valtuustossa porvaripuolueilla oli 3/4 enemmistö. Ikaalisten seurakunta käsitti sekä kauppalan että maalaiskunnan.

Silti alueella oli myös taloudellista elämää. Ensimmäinen kylpylaitos paikkakunnalle perustettiin jo 1884, ja se sai oppikoulun 1902 ensimmäisenä maaseutupitäjänä koko Suomessa. Koulu oli vieläpä suomenkielinen. Ikaalisten yhteiskoulusta tuli yliopistoon johtava oppilaitos kuitenkin vasta 1930-luvun alussa. Liikenneyhteydetkin paranivat, niinpä kulkijamäärän kasvaessa entistä useammat poikkesivat Ikaalisten Kirkonkylään Kyrösjärven rannalle. Nykyäänkin kolmostien vilkas Tampere–Vaasa-osuus kulkee aivan kaupungin ohitse. Rautatietäkin haviteltiin, sekä 1800-luvun lopulla että 1950-luvulla oli toiveissa saada Pohjanmaan rata kulkemaan Kyrösjärven länsirantaa maantien tavoin, mutta näin ei käynyt. Uuden Pohjanmaan radan Tampere–Seinäjoki-rataosuus viilettää Ikaalisten harvaväkisen itäosan halki, kaukana keskustasta, ja sen ainoa Ikaalisten alueella sijaitseva liikennepaikka Sisätön rautatieasema toimii yksinomaan junakohtauspaikkana. Liikenneyhteyksissä pohjoinen naapurikaupunki Parkano onkin vetänyt selvästi pitemmän korren. Vuonna 1938 valmistunut Haapamäki–Pori-rata sivuaa Ikaalisten luoteisrajaa, mutta sen merkitys oli Ikaalisten kannalta alusta lähtien hyvin vähäinen. Tällä jo vuosia sitten yleisestä käytöstä poistetulla rataosalla kulkee enää vain satunnaisesti sotilasjunia Parkanon ja Niinisalon välillä. Pitkään jatkunut höyrylaivaliikenne Kyrösjärvellä loppui 1940-luvun lopulla.

Sisällissodan aikana Ikaalisten kauppalasta muodostui yksi valkoisten tärkeimmistä tukikohdista Satakunnan rintamalla, ja seudulla käytiin helmi–maaliskuun aikana kiivaita taisteluja. Kyröskosken suunnalta tulleet punaiset yrittivät vallata kauppalan ja kirkonkylän. Kauppala oli jo joutumaisillaan saarroksiin, kunnes eversti Ernst Linderin johtamat valkoiset saivat 10. maaliskuuta 1918 Ikaalisiin saapuneiden pohjalaisten apujoukkojen tukemina punaiset työnnetyiksi takaisin Hämeenkyrön puolelle ja sieltä kohti Tamperetta.

Ikaalisiin asutettiin viime sotien jälkeen Kaukolan ja Pyhäjärven siirtoväkeä.Mitä-Missä-Milloin 1951, s. 129. Otava 1950, Helsinki.

Toisen maailmansodan jälkeen Ikaalisten kauppala alkoi yhä enemmän olla tarpeeton erikoisuus. Kun valtio alkoi vuoden 1960 jälkeen myöntää taas kaupunkioikeuksia kunnille ja kauppaloille, alettiin kaksois-Ikaalisissa hioa kuntaliitosta. Vuonna 1972 koko Ikaalisten kunta muutettiin itsenäiseksi kauppalaksi, joka sai vaakunakseen vanhan Ikaalisten maalaiskunnan vaakunan. Vanhan epäitsenäisen kauppalan väkiluku ennen yhdistymistä oli edelleen alle 800. Tätä loppuvaihetta kesti vain viisi vuotta, kun valtiovallan päätöksellä kaikista kauppaloista tuli kaupunkeja vuoden 1977 alusta. Viimeisimpien 30 vuoden aikana Ikaalinen on vähitellen teollistunut ja sen elinkeinorakenne muuttunut palveluvaltaiseksi.

Ikaalisissa järjestettiin vuosina 1972–2023 harmonikkamusiikin Sata-Häme Soi -tapahtuma, johon kuuluivat Kultaisen ja Hopeisen harmonikan kilpailut sekä varietee-harmonikan kansainvälinen kilpailu Primus Ikaalinen.pienoiskuva|Ikaalisten kirkko
pienoiskuva|Wanhankauppalan portti

Helsingiusten omistama Kalmaan tila tuli avioliiton kautta Gyllingin perheen omistukseen, ja sinne muutti Edvard Gyllingin lapsuudenperhe.Panu Rajala: Kalmaan henki

 Hallinto 
Ikaalisten kaupunginjohtajana toimii hallintotieteiden maisteri Eeva Viitanen. Kaupunginhallituksen puheenjohtaja on Matti Äijö ja kaupunginvaltuuston puheenjohtaja Arto Ojakoski. Kaupunginvaltuustossa on 27 paikkaa. Kaudella 2025–2029 suurimmat puolueet ovat keskusta (8 paikkaa) ja perussuomalaiset (6 paikkaa).

Syksyllä 2007 Ikaalinen ja Parkano kävivät neuvotteluja kuntaliitoksesta, mutta neuvotteluissa ei saavutettu riittävää yksimielisyyttä hankkeen toteuttamiseksi. Ratkaisematta jääneet erimielisyydet koskivat muun muassa tulevan kaupungin nimeä sekä hallintoelinten sijoituspaikkaa. Vuonna 2009 Jämijärvi kutsui entisen Suur-Ikaalisten pitäjät mahdolliseen liitosselvityksen tekoon. Ikaalinen kuitenkin jättäytyi pois alkuvaiheissa. Parkano, Jämijärvi ja Kankaanpää jatkoivat selvitystä ja tekivät päätöksen vuonna 2012, ettei uutta kuntaa tullut. Ikaalisille tärkeää on valtatien 3 akselin suuntainen kuntayhteistyö, josta Hämeenkyrö on tärkein kumppaniehdokas.

Koulutus

Ikaalisissa on Tampereen ammattikorkeakoulun Ikaalisten yksikkö, joka kouluttaa matkailualan, liiketalouden ja tietojenkäsittelyn tradenomeja. Nuorisoasteen koulutus päättyi keväällä 2014, mutta tutkintoon johtava aikuiskoulutus jatkuu, samoin kehittämisyksikön toiminta. Samoissa tiloissa toimii myös ammatillista peruskoulutusta tarjoava oppilaitos Ikaalisten kauppaoppilaitos, jossa voi opiskella liiketaloutta (merkonomi) ja tietojenkäsittelyä (datanomi).

Ikaalisten käsi- ja taideteollisuusoppilaitos järjestää esinesuunnittelun ja valmistuksen (esimerkiksi erikoismetallityöt, soitinrakennus), tekstiilin ja vaatetuksen suunnittelun ja valmistuksen, graafisen suunnittelun sekä ympäristön suunnittelun ja rakentamisen koulutusta. Siellä on myös maan ainut aseseppälinja. Kihniössä aiemmin toiminut lasialan koulutus siirtyi Ikaalisiin syksyllä 2014.

Ikaalisissa toimii Ikaalisten lukio, joka on vuodesta 2020 lähtien ollut osa Sasky-koulutuskuntayhtymää. Lukio sijaitsee samalla kampuksella Ikaalisten kauppaoppilaitoksen ja käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksen kanssa.

 Matkailu 
Seuraavaksi lueteltuna eräitä Ikaalisten matkailukohteita:
 Ikaalinen Spa -kylpylä
 Kolmen tähden Toivolansaari-leirintäkeskus, Ikaalisten keskustan liepeillä Toivolansaaressa
 Elämystoimintaa: Luomahaaran luonto- ja melontaretket ja Sata-Hämeen Retket

Kuvia

Liikunta
Ikaalisissa on paljon liikuntapaikkoja ja urheiluseuroja. Seuraavaksi lueteltuna erilaisia liikuntapaikkoja ja urheiluseuroja.

Liikuntapaikat:
 Tevaniemen kuntopolku/latu ja jääkiekkokenttä
 Vatulan hiihtokeskus, Vatulan valaistu kuntorata/-latu
 Mansoniemen kuntopolku/latu
 Poltinkosken golfkenttä
 Läykkälänlahden urheilukenttä
 Ikaalisten pesäpallokenttä
 Toivolansaaren pururata
 Ikaalisten tenniskenttä
 Valkean ruusun areena

Urheiluseurat:
 Ikaalisten Urheilijat (IkU; yleisurheilu, hiihto, jääkiekko, jalkapallo, koripallo, salibandy, kamppailu)
 Mansoniemen Meno (hiihto)
 Ikaalisten Nouseva-Voima (Nouski; suunnistus)
 Ikaalisten Työväen Urheilijat
 Ikaalisten Tarmo
 Ikaalisten Ratsastusseura IRAS
 Lahdenpohjan Vesa
 Luhalahden Luja

Ikaalisissa toimivat mediat
Tunnetuimpia Ikaalisissa toimivia medioita ovat esimerkiksi UutisOiva-paikallislehti ja Radio SUN -paikallisradio.

Liikenneyhteydet
Helsingistä Tampereen kautta Vaasaan kulkeva valtatie 3 menee Ikaalisten ohitse. Monet linja-autoyritykset menevät Ikaalisiin tai Ikaalisten kautta, esimerkiksi Onnibus menee Ikaalisten kautta reitillään Helsinki–Vaasa ja Länsilinjat liikennöi väliä Tampere–Ikaalinen.

Teollisuus
 Fincumet
 Upofloor Oy
 Katsa Oy
 Khärs Finland Oy
 Oy Labcor Ab
 Purso Oy
 Fortum Metals Ikaalinen
 Calefa Technologies Oy
 MeramaTec Oy
 Esvi Ky

 Tunnettuja Ikaalisissa syntyneitä tai siellä vaikuttaneita tunnettuja henkilöitä  

 Alarik Achr%C3%A9n, lääkäri, valtiopäivämies
 Aaro Ahtee, laki- ja hallintomies
 Jyrki Aimonen, suurlähettiläs
 Sulo Aittoniemi, kansanedustaja (SMP, keskusta)
 Pentti Alhonen, ympäristögeologi, mikropaleontologi ja limnologi
 Outi Borgenström, suunnistaja
 Heikki Eränen, kotiseutuneuvos
 Kustaa Eränen, eläinlääkäri, pakinoitsija
 Felix Frang, taidemaalari
 Oskar Gripenberg, jalkaväenkenraali
 Edvard Gylling, poliitikko (SDP, SKP), tilastotieteilijä
 Oscar Fredrik Wilhelm Gylling, senaattori
 Eero Haapala, pituushyppääjä
 Lauri Hietanen, SOK:n pääjohtaja, ministeri, vuorineuvos
 Jari Huhtasalo, laulaja, diakoni
 Reetta Hurske, aitajuoksija
 Päivi Ikola, pesäpalloilija
 Kaarlo Kauppila, jääkäriluutnantti
 Seppo Kauppila, järjestöjohtaja, maanviljelysneuvos
 Camilla Kirsilä, pesäpalloilija
 S. Albert Kivinen, filosofi
 Annikki Koskensalo, professori

 Tapani Klöf, kenraalimajuri
 Vilho Korhonen, kansakoulunopettaja, kansanedustaja
 Väinö E. Koskinen, teollisuusneuvos
 Jarmo Kujanpää, jalkapalloilija
 Kalervo Kurkiala, kappalainen
 Hannu Kyösola, kymmenottelija
 Lauri Leppihalme, kansanedustaja (Maalaisliitto)
 Pirjo Markkola, professori
 Kimmo Mattila, harmonikkataiteilija, Kansainvälisen Harmonikkaliiton pääsihteeri
 Valtteri Mikonmäki, kansanedustaja (Maalaisliitto), kirkkoherra
 Aatu Okko, valtiopäivämies säätyvaltipäivillä, kirjakauppias
 Nils Osara, professori, Metsähallituksen pääjohtaja
 Heikki Papunen, professori
 Pentti Papunen, tietokirjailija
 Eila Pienimäki, iskelmälaulaja
 Matti Pitkänen, maastohiihdon olympiamitalisti
 Krista Pärmäkoski, maastohiihtäjä
 Esko Raipia, näyttelijä
 Teemu Rajamäki, muusikko
 Yrjö Roos, Suomen laivaston komentaja

 Jakob Johan Roth, luutnantti
 Lempi Rothovius, eläessään Suomen vanhin ihminen
 Eino Salmelainen, teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja
 Samuli Samuelsson, pikajuoksija
 Ulla Saunaluoma, teologi
 Eero Selin, viulutaiteilija, kapellimestari
 Yrjö Selin, sellotaiteilija, professori
 Jukka Seppä, eversti, Pv palvelukeskuksen johtaja (2022-)
 Aimo Sillanpää, tähtitieteen professori, Tuorilan observatorion johtaja
 Timo Sinervo, kiekonheittäjä
 Juhana Skyttä, eversti, panssariprikaatin komentaja
 Pietari Skyttä, keihäänheittäjä
 Petteri Soini, everstiluutnantti evp
 Bertel Strömmer, arkkitehti
 Goony Strömmer, jazzpianisti, arkkitehti
 Karl Wilhelm Sulin, käräjätuomari, juristi, hovioikeudenneuvos, valtiopäivämies ja ritari
 Jussi Tasala, korkeushyppääjä
 Kalevi Toivonen, jääkiekkoilija
 Eino Tuomivaara, ministeri, kansanedustaja
 Achilles Wahlroos, hovineuvos, maanmittari
 Jyrki Virolainen, prosessioikeuden emeritusprofessori

 Ikaalilaisia musiikkiyhtyeitä 
 Innocent Exile
 Kls.
 The Rain

 Kulttuuri 
 Murre 
Ikaalisten alueella puhutun kielen perustana on yläsatakuntalainen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Ikaalisten murre kuuluu yläsatakuntalaisen murteen pohjoisryhmään, joka on lähellä eteläpohjalaisia murteita.

 Ruokakulttuuri 
Ikaalisten pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla pariloitu silakka ja kehäjuusto.Kolmonen, Jaakko 1988. Kotomaamme ruoka-aitta: Suomen, Karjalan ja Petsamon pitäjäruoat, s. 71. Helsinki: Patakolmonen Ky.

 Tapahtumia 
Ikaalisissa järjestetään vuosittain Puistofilosofia-festivaali, joka on monipäiväinen ajattelun ja dialogin tapahtuma Ikaalisten Keskuspuistossa. Tapahtuma järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2010.

Ystävyyskunnat
  Ljusdalin kunta (Ruotsi)
  Tynset (Norja)
  Landkreis Stade (Saksa)
  Palamuse (Viro)
  Gagra (Georgia)

 Katso myös 
Luettelo Ikaalisten julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Ikaalisten kaupunki.
 Tilastokeskus – Ikaalisten avainluvut

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit