Merimetso

Merimetso (Phalacrocorax carbo) on iso, musta lintulaji, joka kuuluu merimetsojen heimoon.

 Koko ja ulkonäkö 
Merimetso on iso, musta lintu, 77–94 cm pitkä ja sen siipien kärkiväli on 121–149 cm. Se painaa noin 2,2–3,6 kg. Sillä on pitkä ja paksu kaula, pitkä pyrstö ja voimakas nokka, joka tosin nuorella yksilöllä voi olla hämäävän kapea. Lennossa merimetso muistuttaa hanhia. Väritys on vanhoilla linnuilla kokomusta. Soidinpuvussa päähän tulee valkoista kuviointia ja reidelle suuri valkoinen laikku. Nuoret linnut ovat tummanruskeita, vatsa vaaleampi.

Merimetso on muuten hiljainen, mutta pesimäyhdyskunnassa se voi päästää syviä kurkkuääniä.

Merimetso on luonnonsuojelulailla rauhoitettu. Sen pesinnän häiritseminen on luonnonsuojelurikos. Vanhin suomalainen rengastettu merimetso on ollut vähintään 16 vuotta 4 kuukautta ja päivän vanha. Euroopan vanhin on ollut islantilainen, vähintään 32 vuotta ja kuukauden.

 Levinneisyys 
Merimetsot pesivät Euraasiassa, Afrikassa, Australiassa sekä Pohjois-Amerikan Atlantinpuoleisella rannikolla ja Grönlannin itärannikolla. Pohjoisimpana pesivät yksilöt muuttavat talveksi etelämmäksi.

Suomessa merimetso pesii länsi- ja etelärannikolla. Se palasi Suomen pesimälajiksi vuonna 1996. Ensimmäinen pesintä tapahtui Tammisaaren saaristossa, ja tämän jälkeen Suomen merimetsokanta on kasvanut vahvasti. Vuonna 2014 Suomessa arvioitiin pesivän noin 20 250 paria. Vuotta myöhemmin kannan arvioitiin kasvaneen viidenneksen eli n. 24 000 pariin. Ilmeisesti vuonna 2023 alkanut tulomuutto muista Itämeren maista on kasvattanut Suomen pesimäkantaa noin neljänneksellä melko vakaan jakson 2015–2022 jälkeen. Vuonna 2024 Suomesta löydettiin laskennoissa 31 950 merimetson pesää.

 Merimetson Suomen pesimäkannat pareina kolmena eri Euroopan unionin raportointikautena 2008–2024 Raportointikausi  Minimi  Keskimäärin  Maksimi  2008–2012     17 258    2013–2018  18 662  23 534  26 704 2019–2024  24 000  27 000  32 000

Suomeen ensimmäiset carbo-alalajin merimetsot saapuivat jääkauden jälkeen, noin 10 000 vuotta sitten. Merimetso pesi Suomessa vielä pari sataa vuotta sitten, kunnes se metsästettiin sukupuuttoon 1900-luvun alkuun mennessä. Turun akatemian varhaisissa tutkielmissa 1700-luvulta merimetson mainitaan pesineen Suomen lounaissaaristossa.

Merimetsokannat ovat kasvaneet muualla Euroopassa, ja Suomen merimetsokantojen runsastuminen 2000-luvulla liittyy yleiseurooppalaiseen kannankehitykseen.

Merimetson luontaiseksi saalistajaksi on osoittautunut merikotka. Merikotkat ovat hyökänneet merimetson poikasten kimppuun. Keväältä 2010 Turun saaristossa raportoitiin tapauksia, joissa merikotkat surmasivat ja söivät aikuisia merimetsoja. Myös Ruotsissa ja Virossa on raportoitu merikotkakantojen vahvistumisesta ja merimetsoyhdyskuntien taantumisista.

 Ympäristöministeriön asetuksella rauhoitettujen eläinten ja kasvien arvoista (243/2025) Suomen rauhoitetuille eläimille on määritelty arvo. Merimetson arvo on 203 euroa.

 Elinympäristö 
Merimetson alalajit carbo ja maroccanus pesivät rannikoiden jyrkänteillä. Alalaji sinensis pesii rannikolla tai järvillä puissa, tai joskus ruovikossa tai maassa. Pesimäalueen välittömässä läheisyydessä sijaitseva puusto ja muu kasvillisuus kuolee merimetsojen ulostekuorman seurauksena. Merimetsojen siirtyessä uuteen pesimäpaikkaan luonto kuitenkin toipuu ulostekuormituksen vähennyttyä. Merimetso kalastelee niin merellä kuin lahdillakin, se voi lentää jopa kymmeniä kilometrejä sisämaan puolelle mikäli hyvä kalastuspaikka löytyy.

 Lisääntyminen 
Merimetso tekee pesänsä levästä tai risuista. Se munii 3-5 tai harvoin 1-6 munaa joita molemmat sukupuolet hautovat 28-31 päivää ja molemmat ruokkivat poikasia oksentamalla. Suomessa merimetso pesii yleensä maassa, levinneisyysalueensa muissa osissa sen sijaan yleensä puussa.

Merimetson lisääntymistä rajoittavat ihmisten laittomat vahingonteot ja merikotka.


 Ravinto 
Merimetso syö pääosin pieniä, runsaslajisia ja helposti saalistettavia kaloja. Joskus saaliiksi joutuu suuriakin kaloja, jopa ankeriaita. Merimetso ei kiinnitä huomiota kalan lajiin. Valtaosan ravinnosta on todettu olevan särkeä, kiiskeä, ahventa tai kivinilkkaa riippuen siitä, mitä ravintoa lähialueilta löytyy. Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen tutkimuksessa sen todettiin syövän runsaasti pientä kuhaa ja pieniä ahvenia paikassa, jossa näitä esiintyy runsaasti. Se voi olla sukelluksissa yli kaksi minuuttia, mutta silti se usein pysyttelee melko matalassa vedessä. Se syö myös äyriäisiä ja merissä eläviä matoja.

 Haitat ihmiselle 
Merimetson haitat johtuvat pääasiassa pesäkolonioiden hajuhaitoista sekä pyydysten, kuten verkkojen tuhoutumisesta. Merimetson vaikutukset kalastoon ovat kuitenkin mitättömiä. Merimetson ulosteet tuhoavat myös vähäisissä määrin merenrannan puustoa, mutta toisaalta ne luovat elinympäristöjä typensuosijakasveille, kun puut kuolevat ulosteiden vaikutuksesta.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 BirdLife Suomi: Merimetso  
 Ymparisto.fi: Merimetsoseuranta

 Terhivuo, Juhani & Valste, Juha: Merimetso Phalacrocorax carbo pesivänä Perämerellä? - Lintumies 3-4.1974 s. 119-120. SLY.
LuontoPortti: Merimetso (Phalacrocorax carbo)
ITIS: Phalacrocorax carbo 

Luokka:Merimetsot
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit