Joulu

Joulu on juhla, jota vietetään joulukuun lopulla, lähellä talvipäivänseisausta. Kristityt viettävät joulua Jeesuksen syntymän muistoksi. Läntisessä perinteessä ajankohta on joulukuun 25. päivä. Sana joulu on peräisin germaanisesta keskitalven juhlasta, joka tunnetaan nimellä yule. Nykyään joulu on muun muassa Suomessa erityisesti perhejuhla ja merkittävimpiä vuotuisjuhlia.

Kristillinen kirkko valitsi joulun ajankohdaksi joulukuun 25. päivän, joka vastasi talvipäivänseisausta juliaanisessa kalenterissa. Kristillinen joulu korvasi 300-luvulta alkaen roomalaisen saturnalia-juhlan ja voittamattoman auringon päivän. Pohjoisessa Euroopassa jouluun yhdistyivät esikristilliset talvijuhlat. Muun muassa ikivihreiden kasvien käyttö koristeina, tulet ja juhla-ateriat liittyvät talvikauteen ja valon lisääntymisen odotukseen.

Joulun keskeisiä piirteitä monissa kulttuureissa ovat joululahjat, joulumusiikki, joulukoristeet, jouluruoat ja ihmisten yhdessäolo. Suomalaiseen joulunviettoon kuuluvat muun muassa joulutontut, joulukuusi, joulusauna ja haudoilla käynti. Joulupukki, lahjoja jakava valkopartainen hahmo, pohjautuu kansanperinteeseen ja 1800-luvun kuvastoon. Joulukirkko on jouluna järjestettävä jumalanpalvelus.

Suomessa joulunvietto painottuu jouluaattoon. Joulupäivä ja toinen joulupäivä eli tapaninpäivä ovat virallisia vapaapäiviä, samoin Suomessa joulunajan päättävä loppiainen 6. tammikuuta. Myös jouluaatto on monilla aloilla vapaapäivä tai lyhennetty työpäivä. Nykyaikainen kaupallinen joulu syntyi 1800-luvun loppupuolella. Jouluun liittyvää ylikulutusta on arvosteltu ympäristövaikutusten vuoksi.

 Nimen alkuperä 

Suomen kielen sana joulu on lainasana muinaisskandinaavisesta kielestä. Se juontuu pakanallisen eli esikristillisen keskitalven juhlan muinaisgermaanisesta nimestä. Sana on lainautunut rautakaudella, arviolta 500–650-luvulla. Myös viron kielessä joulu on jõulud. Se on samaa perua kuin norjan, tanskan ja ruotsin kielten jul. Muinaispohjoismainen joulua tarkoittava sana oli jól, mikä on käytössä vielä islannissa. Jotkut tutkijat olettavat sanan viittaavan vuodenkiertoon.

Muinaisenglannissa keskitalven juhla tunnettiin nimellä ġēol, myöhemmin yule. Yulen ajankohta vaihteli osin kuunkierron mukaan joulukuun lopusta tammikuun alkuun. Sana viittasi yleisesti keskitalven ajanjaksoon. Englannin kielessä sana yule on yhä käytössä joulun harvinaisena nimityksenä. Sana esiintyy joissakin jouluperinteissä, kuten yule log (jouluhalko) tai yule goat (pohjoismainen olkipukki).

Englannin kielessä tavallisin joulua tarkoittava sana on nykyisin Christmas, joka tulee muinaisenglannin sanoista Cristes Maesse eli ”Kristuksen messu”. Sana esiintyy ensi kerran 1000-luvun lähteissä. Saksaksi joulu on Weihnachten, joka viittaa ”pyhiin öihin”. Katolinen kirkko käyttää joulusta latinalaista nimitystä Dies Natalis Domini, joka tarkoittaa Herran syntymäpäivää. Latinan sanasta, joka tarkoittaa syntymää, ovat peräisin italian sana Natale, portugalin Natal ja espanjan Navidad ja mahdollisesti myös ranskan Noël.

 Historia 

 Sadonkorjuujuhlat ja keskitalven juhlat 

pienois|Serbialainen jouluateria.
Monet kansat ovat viettäneet vuotuista juhlaa talvipäivänseisauksen aikoihin. Vuoden kulkua ovat rytmittäneet valon vaihtelu sekä maatalouden kylvö- ja sadonkorjuuajat. Pimein keskitalvi oli tyypillisesti juhlan vieton aikaa. Muun muassa kuusenoksat, tulet ja runsaat ateriat liittyvät talvikauteen ja valon lisääntymisen odotukseen. Muinaisten germaanien talvijuhla tunnetaan nykyisin englanninkielisellä nimellä yule. Kristinuskon levitessä yule-juhla ja kristillinen joulu sulautuivat yhteen.

Joulun ajankohta perustuu muinaisen roomalaisen kalenterin talvipäivänseisauksen ajankohtaan. Osa suomalaisista jouluperinteistä, kuten juhlarauha, lahjojen antaminen ja köyhille jakaminen, ovat samankaltaisia kuin antiikin Rooman saturnalia-juhlassa. Lahjoja annettiin myös uutenavuotena. Saturnaliaa vietettiin 17.–23. joulukuuta. 200-luvulla joulukuussa vietettiin myös auringonjumala Sol Invictuksen, Voittamattoman auringon, syntymäpäivää. Saturnalia hiipui vähitellen 300–500-luvuilla. Osa juhlan piirteistä siirtyi eurooppalaiseen jouluun.

Ennen nykyaikaisia kalentereita vuoden vaihtuminen saatettiin ajoittaa sadonkorjuun ajankohtaan. Suomessa vanhaan vuodenvaihteeseen sijoittuva syysjuhla oli kekri. Itäisessä Suomessa kekri oli vuoden pääjuhla vielä 1900-luvun alussa. Joulu syrjäytti kekrin viimeistään 1920-luvulla, kun yleinen oppivelvollisuus astui voimaan, sillä joulua vietettiin kouluissa, mutta kekriä ei.

 Jeesuksen syntymäjuhla 

pienois|Bramantino, Paimenten kunnioitus, noin 1500–1510.
Kristinuskossa joulua vietetään Jeesuksen syntymän muistoksi. Juhlan viettäminen 25. joulukuuta ei perustu Raamattuun, vaan Roomassa 300-luvulla aloitettuun käytäntöön. Varhaisin maininta joulun viettämisestä 25. joulukuuta on vuoden 354 roomalaisessa kalenterissa, vuoden 336 kohdalle merkittynä.

Raamatussa Jeesuksen syntymästä kerrotaan Matteuksen ja Luukkaan evankeliumeissa. Kertomuksille on yhteistä se, että enkelin ilmoituksen mukaisesti neitsyelle Marialle syntyy Betlehemissä poika. Marian kihlattu on Joosef, joka on Daavidin sukua. Muilta osin Luukkaan ja Matteuksen kertomukset eroavat toisistaan. Luukas kertoo matkasta Betlehemiin väestönlaskennan vuoksi. Kun Joosef ja Maria saapuvat kaupunkiin, majatalossa ei ole tilaa. Jeesus syntyy ja hänet laitetaan seimeen. Enkelit julistavat yöllä uutisen Vapahtajan syntymästä paimenille, jotka menevät kunnioittamaan Jeesusta. Matteuksen evankeliumissa itämaan tietäjät seuraavat Betlehemin tähteä ja tuovat Jeesukselle lahjoja.

Evankeliumeissa ei sanota, mihin vuodenaikaan Jeesuksen syntymä tapahtui. 200-luvulla Hippolytos Roomalainen ajoitti Jeesuksen syntymän joulukuuhun. Hän oletti, että enkelin ilmestys Marialle oli tapahtunut kevätpäiväntasauksena, joka tuolloin oli 25. maaliskuuta, ja että Jeesus olisi syntynyt yhdeksän kuukautta myöhemmin.

Yksinkertaisin selitys Jeesuksen syntymän ajoitukselle on, että 25. joulukuuta on roomalaisen juliaanisen kalenterin talvipäivänseisauksen alkuperäinen ajankohta. On myös esitetty, että juhlapäivä olisi sijoitettu kyseiseen ajankohtaan sen vuoksi, että samana päivänä olisi ennestään vietetty Sol Invictuksen päivää. Toisen teorian mukaan asia olisi ollut päinvastoin: kristityt olisivat viettäneet kyseisenä päivänä Jeesuksen syntymäjuhlaa jo ennen kuin keisari Aurelianus (k. 275), mahdollisesti vastavetona kristityille, määräsi saman päivän Voittamattoman auringon päiväksi.

Jeesuksen syntymäjuhla sijoitettiin erilaisiin ajankohtiin eri puolilla valtakuntaa – jotkut viettivät sitä keväällä ja toiset syksyllä. Jo varhain kristityt olivat viettäneet 6. tammikuuta epifania-juhlaa eli nykyistä loppiaista. Epifania oli Jeesuksen kasteen muistopäivä, ja kasteen uskottiin tapahtuneen hänen 30-vuotispäivänään. Kristittyjen tärkein vuotuinen juhla oli keväällä vietettävä pääsiäinen. Monet kirkkoisät eli varhaiset teologit katsoivat, että pyhimysten syntymäjuhlia ei tarvittu, mutta heidän kärsimyksensä muistopäivät olivat tärkeitä. Tämä mahdollisesti viivästytti Jeesuksen syntymäjuhlan muodostumista. Merkittävä kristillinen juhla joulusta tuli Länsi-Euroopassa 800-luvulla.

Protestanttisen reformaation jälkeen puritaanien kaltaiset ryhmät vastustivat joulun viettoa. 1600-luvulla joulun vietto oli ajoittain kiellettyä Englannissa ja Bostonin siirtokunnassa Pohjois-Amerikassa. Jehovan todistajat eivät vietä joulua, koska heidän mukaansa juhlan alkuperä on pakanallinen.

 Ajankohta 

pienois|Joulukatu Tanskassa.
Vuonna 1582 paavi Gregorius XIII otti käyttöön gregoriaanisen kalenterin, joka korvasi juliaanisen kalenterin. Uudistuksessa hypättiin suoraan lokakuun 4. päivästä 1582 lokakuun 15. päivään. Aluksi kalenteri tuli käyttöön vain katolisissa maissa, mutta myöhemmin myös muualla. Monissa ortodoksisissa kirkoissa juhlapäivien ajankohta määräytyy yhä juliaanisen kalenterin mukaan. Ero on nykyään 13 päivää. Tästä syystä esimerkiksi Venäjällä joulu on 7. tammikuuta, mikä vastaa juliaanisen kalenterin 25. joulukuuta. Suomen ortodoksinen kirkko viettää kuitenkin joulua samaan aikaan kuin läntiset kirkkokunnat. Egyptin koptilainen kirkko käyttää omaa koptilaista kalenteriaan, jossa joulu sijoittuu koiak-kuun 29. päivälle. Tämä vastaa juliaanisen kalenterin 25. joulukuuta eli gregoriaanisen kalenterin mukaan tammikuun 7. päivää. Ukraina siirtyi vuonna 2023 virallisesti viettämään joulua läntiseen tapaan 25. joulukuuta.

Varsinainen joulupäivä eli ensimmäinen joulupäivä on 25. joulukuuta. Sitä seuraa 26. joulukuuta vietettävä tapaninpäivä eli toinen joulupäivä, joka on pyhän Stefanoksen päivä. Nämä molemmat ovat useimmissa Euroopan maissa virallisia vapaapäiviä. Joulupäivää edeltävä jouluaatto, 24. joulukuuta, ei virallisesti ole vapaapäivä. Suomessa jouluaatto ja erityisesti sen ilta on käytännössä muodostunut jouluajan tärkeimmäksi juhlapäiväksi. Nykyään jouluaatto on useimmilla työpaikoilla palkallinen vapaapäivä tai lyhennetty työpäivä.

Laajemmassa mielessä jouluajan katsotaan jatkuvan loppiaiseen asti. Suomalaisessa kansanperinteessä jouluajan on usein katsottu alkavan Tuomaan päivästä 21. joulukuuta ja jatkuvan Nuutin päivään saakka 13. tammikuuta. Tästä muistuttavat monet lorut, kuten ”Hyvä Tuomas joulun tuopi, paha Nuutti pois sen viepi”.

 Joulun vietto keskiajalta uudelle ajalle 

pienois|Jouluseimi on etenkin katolisessa kulttuurissa yksi suosituimmista joulukoristeista.
Kristillisessä kalenterissa joulua edeltää adventtiaika, joka on joulun viettoon valmistautumisen aikaa. Valmistautumiseen kuului monin paikoin paasto, jonka aikana pidättäydyttiin esimerkiksi eläinperäisistä ruoista. Jouluaatto huipentui keskiyön messuun eli ehtoollisjumalanpalvelukseen. Läntisessä kristikunnassa joulu kesti kaksitoista päivää, alkaen joulupäivästä ja päättyen 6. tammikuuta loppiaiseen.

Varsinainen joulunvietto alkoi joulupäivänä, ja siihen kuului runsas syöminen, juominen sekä riehakkaat leikit ja tanssit. Läntisessä Euroopassa joulunvietto oli monella tavoin karnevaalimaista, kuten saturnaliassa aiemmin. Juhlinnan tavat alkoivat vakiintua koko Euroopassa 1200-luvulla. Kansankieliset joululaulut yleistyivät, ja italialainen Franciscus Assisilainen järjesti ensimmäisen seiminäytelmän vuonna 1223. 

Aikuiset saattoivat antaa toisilleen lahjoja joulupäivänä, mutta pääasiassa lahjoja annettiin Pyhän Nikolauksen päivänä (6. joulukuuta) tai loppiaisena, itämaan tietäjien päivänä. Pyhä Nikolaus oli lasten suojeluspyhimys, ja hänen legendansa mukaan lapsille annettiin pieniä lahjoja ja köyhille ruokaa. Varakkaat saattoivat myös uutenavuotena palkita palvelijoitaan. Reformaation jälkeen lahjojen antaminen siirtyi Pohjois-Euroopassa jouluun, koska protestanttinen oppi ei tunnustanut pyhimyksiä. 

 Nykyaikaisen joulun synty 

pienois|Joulupukki mainoksessa vuodelta 1928.
1800-luvulla joulusta kehittyi nykyisen kaltainen perhejuhla. Britanniassa Charles Dickensin vuonna 1843 julkaistu Joulukertomus elvytti ihmisten kiinnostuksen jouluun. Juhla alettiin yhdistää perheeseen ja lapsiin. Teollisuuden kehittyminen lisäsi tavaroiden määrää, ja niitä alettiin mainostaa joululahjoina. Lahjojen antaminen siirtyi uudestavuodesta jouluun, ja joululauluista tuli suosittu ajanviete.

Joulukuusiperinteen arvellaan alkaneen 1500-luvun Saksassa. Tavasta tuli yleinen 1800-luvulla, ja se levisi myös Pohjoismaihin, Alankomaihin ja Britanniaan. Vuonna 1848 Ison-Britannian kuningatar Viktoria ja hänen saksalainen puolisonsa prinssi Albert esiintyivät lehtikuvassa joulukuusen kanssa. Keskiluokka halusi jäljitellä kuningasperhettä ja alkoi ostaa joulukuusia.

Uudet juhlatavat tulivat mahdollisiksi kaupungistumisen, rautateiden, postin, joukkoviestinnän ja kuluttajakaupan kehityksen myötä. Yhdysvalloissa joulusta tuli liittovaltion virallinen juhlapäivä vuonna 1870. Suomeen porvarillinen joulunvietto levisi 1800-luvun loppupuolella Ruotsista, aluksi kaupunkien vauraisiin perheisiin. Eurooppalaiset kansakunnat pyrkivät vakiinnuttamaan käsityksiä erityisistä kansallisista jouluperinteistään osana kansallisen identiteetin vahvistamista. Tämän seurauksena joulu oli 1800‑luvun loppuun mennessä suurelle osalle eurooppalaisista tärkeä juhla.

Vuoden 2019 kyselyssä yhdeksän yhdysvaltalaista kymmenestä kertoi viettävänsä joulua, mutta vain 35 prosenttia näki joulun vahvasti uskonnollisena juhlana. Vuoden 2024 kyselyssä 34 prosenttia suomalaisista uskoi, että Jeesus oli Jumalan Poika. Joulun kaupallistuminen herätti huolta jo 1800-luvun puolivälistä lähtien. Kaupallisen joulun vastustajat ovat kuitenkin olleet vähemmistössä. Historioitsija Stephen Nissenbaumin luonnehdinnan mukaan joulu on ytimiään myöten kaupallinen juhla. Kaupallisuus on samalla ollut keino tehdä uskonnollisista merkityksistä näkyviä myös ei-uskonnollisissa yhteyksissä.

 Joulun perinteitä 

 Joulumusiikki 

pienois|Ruotsalaisen kuvittajan John Bauerin teoksessa vuodelta 1912 tonttu ratsastaa lahjasäkkeineen joulupukin selässä.
Joulun aikaan on tapana esittää ja kuunnella joululauluja. Vuoden 2024 kyselyssä 42 prosenttia suomalaisista kertoi laulaneensa joululauluja. Miehistä noin kolmannes ja naisista puolet kertoi laulaneensa joululauluja. Lauluja laulettiin etenkin lapsiperheissä. Useissa äänestyksissä suosituimmaksi joululauluksi on valittu ”Sylvian joululaulu”. Seurakunnat järjestävät joulukuun aikana Kauneimmat joululaulut -tapahtumia, ja vuoden 2019 kyselyssä noin 40 prosenttia suomalaisista mainitsi ne joulun tärkeimpinä asioina.

Joulumusiikkiin kuuluu runsaasti klassisen musiikin teoksia, kuten Johann Sebastian Bachin Jouluoratorio ja Pjotr Tšaikovskin baletti Pähkinänsärkijä. Vuoden 2017 kyselyssä 18 prosenttia suomalaisista kävi joulukonserteissa. Jouluaiheinen populaarimusiikki nousi suosituksi joulumusiikin muodoksi 1930-luvulta alkaen.

 Joulukoristeet ja joululahjat 

Suomessa yleisiä joulukoristeita ovat joulukranssit, omenat, kynttilät, jouluiset pöytäliinat, joulukukat, ulkosoihdut ja jäälyhdyt. Nykyisin jouluun yhdistetään erityisesti punainen väri, mutta myös vihreä, kulta, valkoinen ja hopea ovat joulun värejä. Perinteisiä suomalaisia ja ruotsalaisia koristeita ovat himmeli ja olkipukki. Oljista tehdyt koristeet tulevat kekristä, joka oli sadonkorjuun juhla.

Saksankielisessä Euroopassa joulumarkkinat ovat olleet suosiossa 1600-luvulta alkaen. Joululahjat yleistyivät 1800-luvulla porvariston vaurastuessa. Joululahjojen antamista alettiin harrastaa Suomessa 1800-luvulla, aluksi varakkaissa perheissä. Eräs tapa on antaa lapselle yksi asia, jota hän haluaa, yksi jota hän tarvitsee, yksi jota voi lukea ja yksi jota voi pitää päällä.

Ensimmäinen painettu joulukortti ilmestyi vuonna 1843. Ensimmäinen painettu lasten joulukalenteri julkaistiin Saksassa 1900-luvun alussa. Suomeen joulukalenterit tulivat toisen maailmansodan jälkeen.

 Joulun hahmot 

pienois|Jenny Nyströmin kuvittama joulukortti noin vuodelta 1899.
Valkopartainen Joulupukki muotoutui 1800-luvulla. Muun muassa Alankomaissa lapsille jaettiin lahjoja Pyhän Nikolauksen päivänä 6. joulukuuta. Keskiajan perinne oli säilynyt Sinterklaas-hahmona. Alankomaalaiset siirtolaiset toivat perinteen Yhdysvaltoihin, missä kansantarinoiden pohjalta muodostui amerikkalainen Joulupukki (engl. Santa Claus). Kirjailijat ja kuvittajat tekivät tunnetuksi satuhahmon, joka tuo lahjoja lentävällä porojen vetämällä reellä. Joulupukin nuttu vakiintui punaiseksi 1900-luvun alkupuolella mainoskuvien myötä.

Suomalaisen Joulupukin on 1920-luvulta alkaen sanottu asuvan Korvatunturilla Joulumuorin ja joulutonttujen kanssa. Muissa maissa joulupukin asuinpaikaksi mainitaan usein pohjoisnapa. Tontut tulivat Suomeen 1800-luvulla Tanskasta ja Ruotsista. Aiemmin suomalaiseen kansanuskoon kuuluivat haltijatontut.

Pohjoismainen joulupukkiperinne on nuutti- ja kekripukkiperinteiden jatkumoa. Alun perin kyseessä oli ihminen, joka pukeutui hedelmällisyysriitin hahmoksi, pukiksi. Asuun kuuluivat pukin sarvet, tuohesta tehty naamari ja nurin käännetty lammasnahkaturkki.

Lucian päivää vietetään 13. joulukuuta etenkin ruotsinkielisessä kulttuurissa. Perinteeseen kuuluu Lucia-neito, joka pukeutuu valkoisiin vaatteisiin, punaiseen vyöhön ja kynttiläkruunuun. Helsingissä Lucia-kulkueeseen liittyy hyväntekeväisyyskeräys.

 Juhlinta Suomessa 

pienois|Tampereen Vanha kirkko jouluasussa.
Suomalaiseen joulunviettoon kuuluvat perinteisesti jouluruoat, itse tehdyt koristelut ja joulusauna. 80 prosenttia suomalaisista saunoo jouluaattona. Vuoden 2019 tutkimuksessa 70 prosenttia suomalaisista piti joulun parhaana asiana yhdessäoloa ja jouluruokaa. Vuoden 2025 kyselyssä 80 prosenttia vastaajista mainitsi perheen ja läheiset tärkeimmiksi joulun asioiksi, 40 prosenttia jouluruoat ja 35 prosenttia kotona olemisen. Vuoden 2024 kyselyssä viidesosa suomalaisista matkusti toiselle paikkakunnalle juhliakseen joulua läheisten kanssa. Saman vuoden kyselyssä 69 prosenttia suomalaisista kävi jouluna haudoilla.

Joulukuun aikana monet yhteisöt ja yritykset järjestävät aikuisille pikkujouluja, joissa on ruoan ja juomien lisäksi vapaamuotoista ohjelmaa. Koulut pitävät yleensä syyslukukauden päätteeksi kuusijuhlan tai joulujuhlan. Useat hyväntekeväisyysjärjestöt avustavat vähävaraisia joulun aikaan keräysten avulla. Vuoden 2024 kyselyssä 50 prosenttia suomalaisista osallistui jouluna hyväntekeväisyyteen.

Suomalaisten joulunvietto painottuu jouluaattoon. Vuoden 2024 kyselyssä 52 prosenttia suomalaisista kuunteli joulurauhan julistuksen. Aattona on yleistä käydä hautausmaalla sytyttämässä kynttilöitä sukuhaudoille. Suomalaiseen joulupöytään kuuluvat yleensä erilaiset laatikot, kuten porkkana-, lanttu- ja perunalaatikko sekä erilaiset kalaruoat. Jouluaattona syödään usein puuroa. Jouluna syödään myös joulutorttuja ja piparkakkuja. Suomessa ja Ruotsissa glögi on yleinen joulujuoma.

Suomessa jouluun liittyy monia piirteitä, jotka periytyvät kekristä. Esimerkiksi vainajien muistaminen, saunominen ja syöminen kuuluivat kekrin perinteisiin. Tapa syödä runsaasti jouluaterialla liittyy alun perin maatalousvuoden kiertoon. 

Kristillistä sanomaa arvostavissa perheissä voidaan lukea ennen ateriaa jouluevankeliumi. Jouluaamun aikainen joulukirkko kuuluu protestanttiseen perinteeseen. Vuonna 2024 jouluevankeliumin luki kyselyn mukaan 15 prosenttia suomalaisista, ja kirkossa kävi 24 prosenttia miehistä ja 27 prosenttia naisista.

Vuoden 2021 kyselyssä suomalaisten suosikki jouluelokuvista oli animaatio Lumiukko.

Juhlakausi loppuu loppiaisena 6. tammikuuta, joka on vapaapäivä. Joulukoristeet poistetaan usein loppiaisena, mutta jotkut pitävät niitä esillä nuutinpäivään 13. tammikuuta asti.

 Joulu eri maissa 

Krampus kuuluu keskieurooppalaiseen kansanperinteeseen. Alppien alueella, etenkin Baijerissa ja Itävallassa, vietetään Krampuksenyötä Nikolauksen päivän aattona 5. joulukuuta. Tuolloin vuohimaisten Krampus-hahmojen kulkueet pelottelevat huonosti käyttäytyneitä lapsia.

Espanjassa lahjojen antajina toimivat paikoin tietäjät loppiaisena, Italiassa taas loppiaisnoita. Saksankielisissä maissa reformaattorit halusivat korostaa, että lahjat toi Jeesus-lapsi. Christkind kuvataan usein siivekkäänä tyttönä. Hahmon taustalla on adventtinäytelmien enkeli. Suomen tiernapojat juontuvat samasta perinteestä.

Venäjällä joulun aseman on paljolti ottanut uusivuosi. Uudenvuodenyönä Pakkasukko jakaa lahjoja apurinaan Lumityttö.

 Vaikutukset 

pienois|Joulukoristeita ranskalaisessa Galeries Lafayette Haussmann -tavaratalossa.
Joulun kulutustottumukset kuormittavat ympäristöä merkittävästi. Lahjojen ostaminen, pakkausmateriaalit, ruoat ja koristeet tuottavat jätettä ja kasvattavat kotitalouksien hiilijalanjälkeä. Ylikulutusta voidaan vähentää itsetehdyillä lahjoilla, luonnonmateriaaleista valmistetuilla koristeilla ja ruokahävikin vähentämisellä. Kangaskääreet ja kartonkilaatikot ovat uudelleenkäytettäviä lahjapakkauksia. Lahjoina saatetaan antaa myös palveluita ja elämyksiä.

Vuonna 2019 Britanniassa jätteen määrä kasvoi 30 prosenttia joulun aikana. Tähän sisältyi arviolta sata miljoonaa kiloa muovijätettä,  kilometriä kierrätyskelvotonta käärepaperia – yhdeksän kertaa maapallon ympäri tai kerran Maasta Kuuhun – ja noin miljardi joulukorttia. Ruokajätettä kertyi noin seitsemän miljardia kiloa. Vain kerran vuodessa käytettävät, mutta usein uusitut joulupaidat ovat esimerkki pikamuodista. Joulukuusien hankkiminen ja hävittäminen tuottaa kasvihuonekaasuja. Jouluvalojen sähkönkulutus on suurta.

Vuonna 2024 suomalaiset söivät noin kuusi miljoonaa kiloa joulukinkkua. Määrä vastaa noin  porsasta. Sianlihan kulutuksen määrää on arvosteltu ympäristövaikutusten, terveysvaikutusten ja eläinten kohtelun vuoksi.

Vuoden 2023 kyselyssä joka kolmas suomalainen kertoi muuttaneensa joulunviettotapojaan vastuullisempaan suuntaan muun muassa suosimalla aineettomia lahjoja sekä joulupöydän kasvisruokaa ja kotimaisia ruokia. Vuoden 2024 kyselyssä yli 60 prosenttia suomalaisista sanoi yksinkertaistaneensa joulua vähentämällä lahjojen, koristeiden ja ruoan määrää. 15 prosenttia suomalaisista ei aikonut ostaa joululahjoja lainkaan. Vuoden 2025 kyselyssä lähes 30 prosenttia halusi lahjaksi edullisen käytetyn tuotteen. Neljännes suomalaisista jätti joulukuusen hankkimatta.

Vuoden 2024 kyselyn mukaan lähes puolet suomalaisista piti joulua vuoden stressaavimpana juhlana. 45 prosenttia vastaajista koki rahanmenon aiheuttavan jännitteitä. Vuoden 2025 kyselyssä matkailua jouluna kannatti vain kolme prosenttia vastaajista. Vain kaksi prosenttia vastaajista piti suurta lahjamäärää tärkeänä.

Anna lapselle raitis joulu -kampanja vetoaa suomalaisiin aikuisiin olemaan käyttämättä alkoholia lasten seurassa. Kampanjaan osallistuvat useat raittiusjärjestöt ja Yleisradio.

Joulun ja uudenvuoden aikana Suomessa sattuu noin kaksinkertainen määrä palovahinkoja verrattuna muuhun aikaan vuodesta. Suurin osa vahingoista syntyy ruoanlaiton tai kynttilöiden vuoksi.

 Lähteet 

 Cretin, Nadine: Catholic Europe. Teoksessa Larsen 2020.
 Ferguson, Christopher: The Twentieth and Twenty-First Centuries. Teoksessa Larsen 2020.




 Viitteet 

 Kirjallisuutta 








 Aiheesta muualla 

 Joulu Ylen Elävässä arkistossa.

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit