Ihunuhtlus Malaisias

Malaisias kasutatakse ihunuhtlust ehk peksukaristust (nimetatakse ka piitsutamiseks mõnede maade õigusteaduse terminoloogias) kehalise karistuse vormina süüdimõistetutele. Sellist karistust tuleb ette: kohtu-, vangla-, kooli-, kodu- ja šariaadi keskkonnas. Neist esimest (ihunuhtlus kohtus või vanglas) on rakendatud sellest ajast saati, kui Malaisia kuulus Briti impeeriumi koosseisu, eriti endises Malaia osas.

Kohtu poolt määratud piitsutamine, mis on Malaisias neljast kehalise karistuse vormist kõige karmim, on osa kriminaalkaristusest, mille tsiviilkohus määrab meessoost süüdimõistetutele. Naiste puhul rakendatakse leebemaid füüsilisi karistusi. Karistust viiakse läbi vangla suletud alal rotangpalmist valmistatud pika ja jämeda kepiga. Tavaliselt piitsutatakse inimese paljastatud tuhara piirkonda. Süüdimõistetuid, keda kohus varem ihunuhtlusega ei ole karistanud, võidakse samamoodi piitsutamisega karistada, kui nad vanglas karistuse kandmise ajal panevad toime uusi kuritegusid.

Koolides võidakse halvasti käitunud õpilasi rotangpalmist kepiga piitsutada läbi riiete tuharatele või lahtistele peopesadele. Kuigi seaduse kohaselt võib piitsutada ainult poisse, on tüdrukute piitsutamine Malaisias tavaline. 

Koduses keskkonnas on vanematel seaduslikult lubatud ja kultuuriliselt vastuvõetav karistada oma lapsi halva käitumise eest füüsiliselt.

Šariaadikohtud võivad teatud kuritegude toimepanemise eest muslimitest mehi ja naisi (sealhulgas muslimitest välismaalasi) ihunuhtlusega karistada. Šariaadi rikkumisest tingitud ja šariaadikohtute poolt määratud kohtulik ihunuhtlus on palju leebem, kui tavalise riikliku kohtu poolt määratud ihunuhtlus ja selle eesmärk on pigem kurjategija alandamine kui füüsilise valu tekitamine.

Inimõigusorganisatsioonid on Malaisiat kritiseerinud ihunuhtluse kasutamise pärast, mis Amnesty Internationali väitel "piinab ja kohtleb igal aastal tuhandeid inimesi süstemaatiliselt, jättes neile püsivad füüsilised ja psühholoogilised armid".

 Kohtulik ihunuhtlus 

 Ajalugu 
Peksukaristus kui süüdimõistetud kurjategijatele kohtu poolt määratud kehalise karistuse vorm võeti Briti impeeriumis esmakordselt kasutusele 19. sajandil. See kodifitseeriti ametlikult Malaka väina asunduste karistusseadustiku määrusega IV 1871. aastal.

Sel ajastul olid Malaias ihunuhtlusega karistatavad süüteod sarnased Inglismaal ja Walesis karistatavate süütegudega. Ihunuhtlusega karistatavate süütegude hulka kuulusid röövimine, raskemad vargusjuhtumid, sissemurdmine, rünnak seksuaalse väärkohtlemise eesmärgil, teine ​​või järgnev süüdimõistmine vägistamises, teine ​​või järgnev prostitutsiooniga seotud süütegu ning prostitutsioonist elatumine või prostituutidega kauplemine.

1953. aastal võeti vastu kriminaalõiguse seadus 1953, millega kaotati Malaias üheksasabaliste kasside ehk haruliste piitsade kasutamine (inglise keeles: cat o' nine tails) ja sätestati, et peksukaristust saab täide viia ainult rotangpalmist tehtud piitsaga.

Kohtu poolt määratud ihunuhtlus säilitati seadusliku karistusena ka pärast seda, kui Malaia Föderatsioon kuulutas välja iseseisvuse Suurbritanniast 1957. aastal. Kohtulik ihunuhtlus on suuresti Briti koloniaalvõimu pärand ja sellel pole mingit pistmist Islami kriminaalõigusega, kuigi suurem osa Malaisia ​​elanikkonnast on moslemid.

 Seaduslik alus 
Kriminaalmenetluse seadustiku paragrahvid 286–291 sätestavad ihunuhtluse korra, mida seadustikus nimetatakse traditsioonilise Briti seadusandliku terminoloogia kohaselt piitsutamiseks. Protseduurid hõlmavad järgmist:

 Kurjategijale ei saa ühe kohtuprotsessi jooksul määrata rohkem kui 24 piitsalööki. Alaealise kurjategija puhul on maksimaalne piitsalöökide arv 10.
 Karistamiseks kasutatava rotangist kepi läbimõõt ei tohi olla suurem kui 1,27 cm.
 Alaealise õigusrikkuja või isiku puhul, kellele on määratud ihunuhtlus kergemate süütegude (näiteks majanduskuriteod) toimepanemise eest, rakendatakse piitsutamist sarnaselt koolis distsipliineerimiseks mõeldud karistusega, kasutades kerget rotangkeppi.
 Peksukaristust ei tohi täide viia osade kaupa. Kui süüdlasele määratakse ihunuhtlus kahel või enamal eraldi kohtuprotsessil, võib ühe istungjärgu jooksul määrata peksuhoopide koguarvu, kuid see ei tohi ületada 24 löögi ülempiiri.
 Kohal peab olema mõni meditsiinitöötaja, kes peab kinnitama, et süüdlase tervislik seisund on karistuse täideviimiseks sobilik. 

 Erandid 
Inimesed keda seadusekohaselt ei tohi ihunuhtlusega karistada:

 Naised
 Üle 50-aastased mehed (välja arvatud need, kes on vägistamises süüdi mõistetud)
 Surmamõistetud mehed

 Ihunuhtlusega karistatavad kuriteod 
Malaisia ​​kriminaalseadus näeb ette ihunuhtlust mitmete kuritegude eest, alati lisaks vanglakaristusele ja mitte kunagi iseseisva karistusena, välja arvatud mõnel juhul alaealiste õigusrikkujate puhul. Piitsutamine on tavapärane karistus raskete kuritegude, eelkõige vägistamise, vägivaldsete kallaletungide või narkokaubanduse puhul, aga ka kergemate kuritegude, näiteks ebaseadusliku immigratsiooni, altkäemaksu ja usalduse rikkumise eest. Igal aastal vangistatakse tuhandeid ebaseaduslikke immigrante (peamiselt Indoneesiast) lühiajaliselt, karistatakse ühe või kahe kepilöögiga ja seejärel saadetakse maalt välja. 2003. aasta novembris lisati ihunuhtlusega karistatavate kuritegude nimekirja ka ebaseaduslik raha laenamine.

Malailased ise on nõudnud ihunuhtlusega karistamist ebaseadusliku jalgrattavõidusõidu, varguse, liiklusrikkumiste, naise hülgamise, petuskeemide ja vandalismi eest. Siiski jäävad need kuriteod endiselt välja ihunuhtlusega karistatavate kuritegude seast.

 Statistika 
Kuigi Malaisia ​​valitsus ei avalda igal aastal peksukaristust saanud kurjategijate üldarvu, kasutas Amnesty International 2010. aastal statistilist valimit, mille tulemusel järeldati, et igal aastal viiakse ihunuhtlust läbi kuni 10 000 vangi peal.

2004. aastal teatas Malaisia ​​siseministri asetäitja, et esimese 16 kuu jooksul pärast immigratsioonikuritegude eest ihunuhtluse kehtestamise algust 2002. aasta augustis määrati peksukaristus 18 607 ebaseaduslikule migrantile. 2009. aastal avalikustas Malaisia ​​parlament, et aastatel 2002–2008 määrati ihunuhtlus 34 923 välismaalasele. Neist üle 60 protsendi olid indoneeslased, 14 protsenti birmalased ja 14 protsenti filipiinlased.

 Ihunuhtlust teostavad ametnikud 
Ihunuhtlust teostavate ametnike valikukriteeriumid on väga ranged – iga 30 kandidaadi seast valitakse välja vaid kaks. Väljavalitud kandidaadid läbivad eriväljaõppe. Neid treenitakse piitsutama kiirusega, mis on vähemalt 160 km/h ja tekitama löögil vähemalt 90 kg jõudu. 2005. aastal hakati ihunuhtlust teostavatele ametnikele maksma iga piitsalöögi eest 10 ringgitit (umbes 2,60 USA dollarit või 2,10 eurot), võrreldes varasema kolme ringgitiga.

 Ihunuthluseks kasutatav piits/kepp 
Kohtulikuks karistamiseks kasutatakse kahte tüüpi rotangist keppe:

 Õhem kepp, mida kasutatakse kergemate rikkumistega kurjategijate puhul, kes on toime pannud selliseid kuritegusid nagu altkäemaks ja usalduse rikkumine.
 Paksem kepp, mida kasutatakse kurjategijate puhul, kes on toime pannud raskeid või vägivaldseid kuritegusid, näiteks narkokaubandus, raske vigastuse tekitamine, relvastatud rööv või vägistamine.

Paksem kepp on umbes 1,09 meetri pikkune ja 1,25 sentimeetri paksune.

 Viited 

Kategooria:Karistused
Kategooria:Malaisia