Vladimir Ossipov

Vladimir Nikolajevitš Ossipov (Влади́мир Никола́евич О́сипов; 9. august 1938, Tšižikovo küla, Pihkva oblast – 20. oktoober 2020, Moskva) oli vene publitsist ja avaliku elu tegelane, poliitik, dissident ja Õigeusu Vennaskondade Liidu kaasesimees. Ta oli Kristliku Äratusliidu (CHV) ja Uue Maailmakorra Vastupanuliikumise (NWR) juht ning Vene Rahvaste Liidu ja Venemaa Kirjanike Liidu peanõukogu liige.

 Elulugu 
Sündis külakooliõpetajate peres. Sõja ajal viibis evakueerituna Saratovi oblastis Pugatšovi linnas, kus 1944. aastal ristiti.

1955. aastal lõpetas Slantsõs keskkooli. 1955–1959 õppis Moskva Riikliku Ülikooli ajaloo osakonnas, kuulus komsomoli. Heideti komsomolist ja instituudist välja, kuna toetas oma klassikaaslast A. M. Ivanovi, kelle KGB oli arreteerinud, ning lõpetas seejärel õpingud kaugõppe teel. Töötas ajalooõpetajana Moskva 727. koolis.

Aastatel 1960–1961 oli ta üks neist, kes korraldas noortekohtumisi Majakovski monumendi juures Moskvas (ja moodustas ka põrandaaluse anarhosündikalistliku organisatsiooni). Ta arreteeriti nende kohtumiste korraldamise eest 6. oktoobril 1961 ja Moskva linnakohus mõistis ta 9. veebruaril 1962 süüdi Vene NFSV kriminaalkoodeksi paragrahvi 70 1. osa („Nõukogudevastane agitatsioon ja propaganda”) alusel. Aastatel 1962–1968 oli ta vangis Dubravlagis (Mordvamaal). Temast sai tema enda sõnul „veendunud õigeusu monarhist ja vene natsionalist“.https://web.archive.org/web/20250626182821/https://krotov.info/library/01_a/gu/rsky_05.htm Pärast vabanemist 1968. aasta oktoobris töötas ta Kalininis (nüüd Tver) raudteevabrikus, hiljem laadijana puuvillavabrikus Strunino linnas Vladimiri oblastis ja seejärel tuletõrjujana Aleksandrovis.https://web.archive.org/web/20181209165541/http://codaru.com/war-on-reason/kak-anarhisty-promahnulis-potomu-chto-ne-stali-strelyat/

Aastatel 1971–1974 andis ta välja omakirjastuslikku ajakirja „Vetše“, millel oli õigeusklik-patriootlik suunitlus ja mille tiraaž oli 50–100 eksemplari. Ta märkis oma nime ja aadressi ajakirja kaanele. Samuti andis ta välja ühe numbri ajakirja „Zemlja“. NSV Liidu KGB ülema Juri Andropovi korraldusel „nõukogudevastasteks“ tunnistatud ajakirjade avaldamise eest arreteeriti ta 28. novembril 1974 ja Vladimiri oblastikohus mõistis talle 26. septembril 1975 kaheksa-aastase vangistuse taas Vene NFSV kriminaalkoodeksi paragrahvi 70 alusel. Ta ei tunnistanud end süüdi. Aastatel 1975–1982 oli ta vangistatud Dubravlagi poliitvangide laagris. Ta osales laagri administratsiooni omavoliliste tegude vastastes protestides, mille eest ta paigutati üksikvangistusse ja karistuskambrisse. Pärast vabanemist 1982. aasta novembris töötas kohalikus eksperimentaalses kunsti- ja käsitöövabrikus Tarusas Kaluga oblastis, kus ta oli kolm aastat range administratiivse järelevalve all.

1987. aastal jätkas õigeuskliku patriootliku ajakirja "Zemlja" (Maa) väljaandmist.

1988. aastal organiseeris ta rühmituse "Rahva vaimse ja bioloogilise vabastamise eest", mille ta kasutas 17. detsembril 1988 "Kristliku Patriootliku Liidu" asutamise alusena, mis 1990. aasta jaanuaris nimetati ümber "Kristliku Äratuse Liiduks".

1991. aastal ta rehabiliteeriti täielikult ja elas seejärel Moskva oblastis Dolgoprudnõi linnas.

Alates 1994. aastast Venemaa Kirjanike Liidu liige.

2010. aastal esitas Aleksandrovi linnaprokurör hagi tema raamatu "Rahva juur: russofiili märkmed" ekstremistlikuks kuulutamiseks. Kohtuprotsess kestis üle kahe aasta ja 2013. aasta märtsis võttis prokurör petitsiooni tagasi.https://web.archive.org/web/20180209062937/http://ruskline.ru/news_rl/2013/04/05/po_bozhemu_sudu/https://web.archive.org/web/20180209002724/http://www.sova-center.ru/racism-xenophobia/news/counteraction/2010/10/d20894/

Ta suri 20. oktoobril 2020 Moskva haiglas nr 33 koroonasse.https://zavtra.ru/events/ushyol_vladimir_osipov_veteran_russkogo_patrioticheskogo_dvizheniya

 Teoseid 
Vetše nr. 5 // Volnoje Slovo. Samizdat. Valitud teosed. Dokumentaalfilmide sari. Numbrid 9-10. — Frankfurt Maini ääres: Posev, 1973.

Ajakirjast "Vetše" nr. 7, 8, 9, 10 // Sõnavabadus. Samizdat. Valitud teosed. Dokumentaalsari. Numbrid 17–18. — Frankfurt Maini ääres: Posev, 1975.

Ossipov, V. N. Kolm suhet kodumaaga. — Frankfurt Maini ääres: Posev, 1978. — 224 lk.

Ossipov, V. N. Vene väli. Artiklite ja esseede kogumik aastatest 1989–1996. — Moskva: Desnitsa, 1998. — 170 lk.

Ossipov, V. N., "Dubravlag". Moskva: Naš Sovremennik, 2003. 200 lk.

Vladimir Ossipov. Rahva juured: russofiili märkmed. Moskva: Algoritm, 2008. 622 lk. 

Vladimir Ossipov. Vene ideoloogia taassünd. Moskva: Algoritm, 2012. 720 lk.

Vladimir Ossipov. Rahva juured: russofiili märkmed. Moskva: Algoritm, 2012. 624 lk. 

Philip Walters, Vladimir Ossipov: Lojaalne opositsioon? // Religioon kommunistlikes maades, 5.4 (detsember 1977), 229–234.

 Viited 

Kategooria:Venemaa dissidendid
Kategooria:Sündinud 1938
Kategooria:Surnud 2020