Norra rahvamuusika

Norra rahvamuusika on sajandite jooksul kujunenud üheks olulisemaks osaks norra rahvuslikust identiteedist. See ei ole pelgalt muusikaline kunstivorm, vaid peegeldab rahva ajalugu, eluolu, maailmapilti ja väärtusi. Norra mitmekesine loodus – järsud fjordid, mägised alad, eraldatud orud ja hajus asustus – on mänginud keskset rolli nii muusika kujunemisel kui ka selle piirkondlikes erinevustes. Rahvamuusika kandus edasi peamiselt suulise pärimuse kaudu, mis tähendas, et iga küla, org või talu võis välja arendada oma ainulaadse stiili ja helikeele.

 Ajaloolised juured 
Norra rahvamuusika juured ulatuvad tagasi eelviikingi perioodi. Arheoloogilised leiud viitavad sellele, et juba rauaajal kasutati keelpille, torupille, luupille ja flööte. Muusika oli tihedalt seotud rituaalide, aastaringi pühade ja töötegemisega. Paljud vanimad viisid olid seotud loitsude ja uskumustega, mille eesmärk oli tagada hea saak, edukas jaht või kaitse halbade jõudude eest.

Viikingiajal oli muusikal oluline roll pidustustel, sõdalaste austamisel ja suguvõsa lugude jutustamisel. Kuigi tolleaegset muusikat pole võimalik täpselt taastada, on mitmed viisijooned ja müsteeriumid kandunud edasi suulise pärimuse kaudu. Keskajal hakkasid levima ballaadid ja narratiivsed laulud, mis säilisid põlvkondade kaupa ning mida hiljem hakati kutsuma stev'ideks ja kvädeks.

 Vokaaltraditsioon: laul kui jutustamise vorm 
 Stev ja kveding 
Stev on norra rahvamuusika üks tunnuslikumaid vokaalvorme. See on poeetiline, sageli improvisatsiooniline lühike laul, kus iga salm kannab konkreetset sõnumit või õpetust. Stev-vormis laulmine nõudis head mälu, poeetilist vaistu ja oskust teksti rütmiliselt kujundada.

Kveding on laulmise eriline tehnika, mida kasutatakse stevide, ballaadide ja rahvalaulude esitamiseks. Kvedingus on hääl selge, kõlav ja sageli vibratota, mis aitab sõna paremini esile tuua. Laulja hääles kõlab eriline "serv", mis teeb selle teistest euroopaliku laulustiili vormidest erinevaks.

 Ballaadid ja jutustavad laulud 
Norra ballaadidel on sarnasusi teiste Skandinaavia ja Lääne-Euroopa rahvaste omadega, kuid neile on iseloomulik eriline rütm ja poeetiline ehitus. Ballaadid jutustavad lugusid kangelastest, traagilistest armastustest, üleloomulikest olenditest nagu huldred (metsanõiad), trollid ja näkid. Need laulud olid rahva kollektiivne mälupank, milles talletati nii ajalugu kui ka moraalitundeid.

 3. Instrumentaalmuusika ja pillitraditsioonid 

 Hardingfele – Norra rahvamuusika kroonijuveel 
Kõige kuulsam norra rahvapill on kahtlemata Hardangeri viiul ehk hardingfele. See tekkis tänapäevases Telemargi piirkonnas juba 1600. aastatel. Hardingfelel on lisaks neljale tavalisele viiulikeelele neli kuni viis resonantskeelt, mis hakkavad kõlama ka siis, kui neid otseselt ei mängita. See annab instrumendile maagilise, heliseva ja sügava kõla, mis on iseloomulik vaid Norra rahvamuusikale.

Hardingfele on sageli rikkalikult kaunistatud: sellel on ornamentidega kael, rosetid, mustrid ja vahel isegi pärlmutriga inkrustatsioonid. Traditsiooniliselt valmistati seda käsitöömeistrite poolt, ja paljud pillid on tänapäeval väärtuslikud kunstiteosed.

 Langeleik – norra kannel 
Langeleik on Norra traditsiooniline ühe- või mitmekeelne kannel, mida mängitakse sõrmedega või pulgakesega. Selle kõla on pehme ja meditatiivne. Langeleik oli populaarne 18.–19. sajandil, eriti mägistes piirkondades, kus seda kasutati laulude ja tantsude saatmiseks.

 Puhkpillid ja looduslikud instrumendid 
Norra rahvamuusikas leidub ka eripäraseid puhkpille:

 Seljeflööt – pajupuu oksast valmistatud flööt, mille kõla on kõrge ja puhas; seda mängiti kevadeti, kui pajupuu koor oli pehme.
 Bukkehorn – sarvest valmistatud pasun, mida kasutati karjapidamisel.
 Luur – pikk puu- või metsasarvest instrument, mida kasutati samuti karjamaadel märguandmiseks.

Need pillid olid sageli seotud karjandusmuusikaga, kus karjused kasutasid muusikat sidepidamiseks ja loomade juhatamiseks.

 4. Tantsumuusika ja tantsud 
Tants on Norra rahvamuusikas keskne element. Traditsioonilised tantsud olid kogukonna ürituste, pulmade ja pidustuste oluline osa.

 Halling 
Halling on akrobaatiline meeste tants, mida esitati sageli võistlusena. Kuulsaim element on „hallingkast”, mille käigus tantsija pidi jalalöögiga alla lööma laest või kepi otsast rippuva mütsi. Halling nõuab jõudu, osavust ja rütmitunnetust. Tantsu saatis enamasti hardingfele.

 Springar ja gangar 

 Springar on dünaamiline paaristants, mille rütm võib piirkonniti varieeruda. Partnerite vahel on vabadus luua oma liikumisi, mis muudab tantsu väga väljendusrikkaks.
 Gangar on aeglasem tants, mille meloodia on rahulik ja mahe.

Tantsumuusika rütmilised eripärad teevad Norra rahvamuusika Euroopa kontekstis unikaalseks – rütmis võib olla „ujuv” või asümmeetriline struktuur, mis annab muusikale omapärase iseloomu.

 5. Rahvusromantism ja rahvamuusika kogumine 

 sajandil, rahvusromantismi tõusuga, hakati Norra kultuuripärandit süsteemselt koguma ja talletama. Eesmärk oli tugevdada norra identiteeti ning eristada seda Taani ja Rootsi kultuurist, mille mõju all Norra sajandeid oli.

Sel perioodil koguti tuhandeid rahvalaule, steve, ballaade, pillilugusid ja tantse. Kuulsad kogujad olid näiteks Ludvig Mathias Lindeman ja Ole Bull, kelle töö panustas Norra muusika ajalukku märkimisväärselt.

 Edvard Grieg ja rahvamuusika mõju 
Helilooja Edvard Grieg kasutas oma loomingus laialdaselt Norra rahvamuusika elemente. Tema „Lüüriilised palad”, „Peer Gynt” ja mitmed kammermuusika teosed sisaldavad meloodiaid ja harmooniaid, mis on inspireeritud hardingfele kõlast ja norra rahvalauludest. Grieg aitas viia Norra rahvusliku muusika rahvusvahelisele areenile.

 6. Norra rahvamuusika tänapäeval 

 sajandi Norra rahvamuusika on elav, dünaamiline ja hinnatud. Traditsioonilisi stiile hoitakse alles nii akadeemilisel kui kogukondlikul tasandil.

 Festivalid ja õpetus 
Norra on täis rahvamuusikafestivale, kus kohtuvad nii traditsioonilised kui ka kaasaegsed esitajad. Telemargi festival, Raulandi festival ja Førde rahvusvaheline folkfestival on tuntud nii kodu- kui välismaal.

Mitmed kõrgkoolid, näiteks Raulandi rahvamuusika instituut, pakuvad eraldi õppekavasid rahvamuusika uurimiseks ja esitamiseks. Nii hoitakse traditsioonid tugevalt elus.

 Kaasaegne folk ja uued suunad 
Tänapäeva norra muusikud ühendavad rahvapärimust džäss- ja popmuusika ning eksperimentaalse ja elektroonilise muusikaga.

Ansamblid nagu Valkyrien Allstars, Gåte, Majorstuen ja Norlandi rahvamuusikakollektiivid on muutnud rahvamuusika atraktiivseks ka noorema publikuga.

 Pärandi kaitse 
Hardingfele traditsioon ja mitu tantsu- ning lauluvormi on kantud UNESCO vaimse kultuuripärandi nimekirja. See rõhutab rahvamuusika tähtsust mitte ainult Norrale, vaid kogu maailmale.

 Kokkuvõte 
Norra rahvamuusika on mitmekülgne kunstivorm, millel on sügavad juured ja tugev seos rahva ajalooga. Selle rikkus peitub:

 unikaalses pillitraditsioonis,
 eripärases laulustiilis,
 akrobaatsetes tantsudes,
 ning eri piirkondade mitmekesisuses.

Tänapäeval on Norra rahvamuusika jätkuvalt elav ja uuenev. See on ühtaegu traditsiooniline ja innovatiivne, põimides sajanditevanuse pärandi tänapäeva muusikamaailmaga ning kandes norralikkuse olemust edasi tulevastele põlvkondadele.

Kategooria:Norra muusika
Kategooria:Rahvamuusika