CMR-konventsioon

CMR-konventsioon (inglise CMR convention; prantsuse Convention on the Contract for the International Carriage of Goods by Road) on kauba maanteevedude rahvusvaheline konventsioon, mis käsitleb tasulisi riikidevahelisi maanteevedusid riikide vahel, millest vähemalt üks on konventsiooniga liitunud. Konventsioon rakendub automaatselt autovedajatele, kes osalevad nende riikide vahelises liikluses ja tagab, et vedaja vastutus tagatakse vastava kindlustusega (vedaja vastutuskindlustus). 

Konventsioon allkirjastati ÜRO Euroopa majanduskomisjoni initsiatiivil 1956. aastal. Eesti liitus CMR konventsiooniga 1993. aastal. CMR konventsiooni peamine ülesanne on kirjeldada rahvusvahelise autokaubaveo lepingutingimused ja määratleda kaubasaatja ja vedaja kohustusi ja vastutust. CMR konventsioon kehtib igasuguse kauba autoveolepingu suhtes, mida tehakse tasu eest mootorsõidukiga, kui lepingus näidatud kauba vastuvõtmise koht ja kauba üleandmiseks ettenähtud koht asuvad eri riikides, millest vähemalt üks on konventsiooniga ühinenud riik. Rahvusvahelisel autokaubaveol Euroopa ulatuses puudub alternatiiv CMR-st erineva lepingu sõlmimiseks. Seega kehtib CMR-konventsioon iga autoga teostatud veo kaubaveolepingu suhtes, ilma et pooled peaksid selles eraldi kokku leppima.

CMR konventsioon kehtib autovedudele alljärgnevate tingimuste täitmisel:
 kauba transportimise eest makstakse tasu;
 kauba vastuvõtmise ja üleandmise koht asuvad eri riikides;
 üks riikidest on ühinenud CMR-konventsiooniga (CMR-konventsiooni ei kohaldata erandina Suurbritannia ja Põhja-Iirimaa ning Iiri Vabariigi vahelistel vedudel);
 vedu teostatakse konventsioonis määratletud maanteeliikluse sõidukiga, milleks on veoauto, vedukauto poolhaagisega või autorong.

CMR-konventsiooni ei kohaldata:
 riigisisestele maanteevedudele;
 rahvusvahelistele kolimisvedudele, postikonventsioonist lähtuvate vedudele ja surnukehade vedudele.
 vedudele, mida reguleeritakse rahvusvaheliste raudtee- või mereveo konventsioonidega.

CMR-konventsiooni kohaldatakse sõlmitud veolepingu suhtes, milles reguleeritakse lepingupoolte õigusi ja kohustusi. CMR-konventsiooni rakendatakse sõlmitud kaubaveolepingu suhtes, mitte CMR-veokirja suhtes. See tähendab, et CMR-veokiri väljastatakse veolepingu tõendamiseks. Veokirja puudumine või kaotamine ei mõjuta veolepingu olemasolu ega kehtivust. Seetõttu rakendatakse CMR-konventsiooni ka selliste veolepingute suhtes, mille kohta pole CMR-veokirja välja antud, kuid lepingus on kokku lepitud kaupade transportimine tasu eest autotranspordiga. CMR-konventsiooni ei rakendata juhul, kui on küll välja antud CMR-veokiri, kuid veolepingus ei esine korraga eelnevalt nimetatud tunnuseid.

CMR-veoleping loetakse sõlmituks kui kaubasaatja ja vedaja on allkirjastanud CMR-veokirja. Sellega on võtnud vedaja kauba vedamiseks vastu. Saatja vastutab ka saadetise nõuetekohase pakendamise eest.

Eesti võlaõigusseadus sätestab, et kaubaveolepinguga kohustub üks isik (vedaja) teise isiku (saatja) ees vedama vallasasja (veose) sihtkohta ning andma selle üle kolmandale isikule (saajale). Saatja kohustub selle eest maksma vedajale tasu (veotasu). 

 Veoste ja kaubasaadetiste käsutamine rahvusvahelistel vedudel 
Kauba saatja peab loovutama kauba vedajale kokkulepitud viisil ning varustama vedaja vajalike dokumentide ja informatsiooniga. Saatja peab hoolitsema ka selle eest, et kaup oleks nõuetekohaselt kaitstud, et see peaks vastu tavapärastele veo- ja käsitsemise koormustele, põhjustamata kahju kellegi omandile ega inimestele. Kui vedaja on kaubad saatjalt veoks vastu võtnud, peab ta need transportima vastavalt veolepingule CMR-veokirjas märgitud sihtkohta ja andma üle veokirjas märgitud isikule. 

CMR-konventsioon annab saatjale õiguse käsutada kaupa ka transpordiprotsessis. Sisuliselt tähendab see vedajale veolepingust erinevate korralduste andmist. Ka vedajal võib tekkida veoprotsessis küsimusi või vajadusi lisakorralduste järele. Vedaja jaoks on tegemist äärmiselt olulise küsimusega, sest täites vale poole korraldusi, võib vedaja jääda vastutavaks võimalike kahjude eest. Kui vedaja ei saa mõistliku aja jooksul korraldusi käsutusõigusega isikult, peab ta jätkama vedu selliste tingimuste kohaselt, millised näivad kõige enam vastavat käsutusõigusega isiku huvidele. Sisuliselt tähendab see, et kui vedaja ei saa juhiseid, võib ta otsustada, kas kaubad tagasi transportida või vahelattu maha laadida. 

Käsutamisõigusega isik CMR-konventsiooni mõistes on saatja (veolepingu sõlmija), juhul kui saatja ei ole delegeerinud käsutusõigust saajale. Seda saab teha märkusega veokirjal. Saatjal on õigus käsutada kaupa veoprotsessis, nõuda vedajalt veo katkestamist, kauba üleandmiskoha muutmist või kauba loovutamist veo- ja kaubadokumentides märgitust erinevale saajale. 

CMR-konventsioon annab vedajale õiguse kaubad viivitamatult maha laadida, kui veo jätkamine antud tingimuste kohaselt osutub võimatuks. Vedajal on õigus kauba käsutusõigusega isiku kulul kaubad maha laadida sobivasse hoiukohta ning vedu loetakse seejärel lõppenuks. Kiirestirikneva kauba puhul on vedajal õigus see kulude katteks maha müüa. Samuti on vedajal õigus kaupa müüa juhul, kui ta ei ole saanud mõistliku aja jooksul käsutusõigusega isikult juhiseid. Müügist saadud tulu tuleb anda üle kauba käsutusõigusega isikule. Kui kulud ületavad tulusid, on vedajal õigus saada lisaraha kulude katteks. Vedajal on õigus saada kompensatsiooni tehtud lisakulutuste eest. 

Vedaja võib keelduda kauba üleandmisest saajale, kui saaja ei tasu veokirjale märgitud makseid või nõuab kauba transportimist teise mahalaadimise kohta, kui on märgitud veokirjal. Sellistel juhtumitel peab vedaja küsima käitumisjuhist kauba käsutusõigusega isiku käest ehk saatjalt. 

Praktikas on levinud olukord, kus saaja soovib saabunud kaubad transportida teisele aadressile. Sel juhul on võimalikud järgmised alternatiivid:

 vedaja pöördub kauba saatja poole uute korralduste saamiseks ning ka kokkuleppeks lisakulude katteks;
 veoleping lõpeb, kaubad loetakse kohaletoimetatuks ning vedaja ja vastuvõtja vahel sõlmitakse uus veoleping kaupade edasitoimetamiseks. 

 Vedaja vastutus kauba kaotsimineku või vigastamise korral 
Vedaja vastutab kauba eest alates selle vastuvõtmise hetkest saajalt kuni üleandmise hetkeni saajale. Kokkulepitud veoraha määra ei tohi ületada kauba kohaletoimetamisega viivitamise eest. Kui vedaja on vastutav kauba kahjustumise või kaotsimineku eest, määratakse maksmisele kuuluv summa kauba veoks vastuvõtmise kohas ja ajal kehtiva kauba maksumuse alusel. Lisanduvad tollimaksud ja muud veoga seotud kulud. Hüvitise suurus ei tohi ületada aga vigastamise korral summat, mis tuleks tasuda kauba kaotsimineku eest. 

Kuna vedaja vastutus on piiratud, siis vedaja vastu esitatavad nõuded ei saa ületada 8,33 SDR väärtust kauba brutokaalu kilogrammi kohta. Kauba osalise kaotsimineku või kahjustumise korral arvestatakse vedaja vastutuse ülempiiri proportsionaalselt. Vedaja vastutab vigastatud või kaotsiläinud kauba eest samas proportsioonis, nagu suhestub vigastatud või kaotsiläinud kauba osa saadetise kogu brutokaaluga. Seega, mida raskem on transporditav kaup, seda kõrgem on vedaja vastutuse piirmäär. Kergekaalulise ja kalli kauba kahjustumise või kadumise korral ei ole kauba omanikul tõenäoliselt võimalik vedajalt täies ulatuses hüvitist saada. Seega peab kaubasaatja hindama oma riske ning vajadusel otsustama lisakindlustuse (veosekindlustuse) kasuks. 

Vedaja vastutuskindlustus (inglise road carrier's liability insurance) on autovedaja vastutuse kindlustamine riigisiseste vedude puhul vastavalt võlaõigusseadusele ja rahvusvaheliste vedude puhul vastavalt CMR-konventsioonile. Peale kaubakahjude saab osta ka muude lisariskide kindlustuskaitse. Muude lisariskide hulka kuuluvad näiteks finantskahjud, nõuded kauba hilisema kohaletoimetamise tõttu, tollimaksud, kauba ümberlähetamiskulud, vedaja vastu esitatud nõudega seotud õigusabikulud, vastutus kolmandate isikute ees seoses nende vara hävimisega veolepingu täitmisel jms. 

Vedaja peab veose kohale toimetama kokkulepitud tähtaja jooksul, kokkuleppe puudumisel aga mõistliku aja jooksul. Veograafikuid ei võeta tavaliselt aluseks veoaja arvestamisel. Praktikas lepitakse kliendi ja vedaja vahel kokku, millist teenust osutatakse – kas on tegemist nn ajalubadusega teenusega või orienteeruva veoajaga ilma ajalubaduseta. Levinud tava vedudel Euroopa ulatuses on, et vedajad ei teata üldjuhul kliendile kauba saabumisaega, vaid klienti teavitatakse auto väljumise ajast ning mõistlikust veoajast. Selliselt elimineeritakse võimalikke probleeme piiriületustel ja muudel põhjustel kliendile antud lubadusi rikkumata. 

CMR-konventsiooni järgi kuulutatakse kaup kadunuks, kui:
 kaup pole kohale toimetatud 30 päeva jooksul pärast kokkulepitud tähtaega;
 tähtaega ei kooskõlastatud, siis 60 päeva jooksul arvates päevast, mil vedaja võttis kauba vastu.

CMR-konventsiooni järgi vastutab vedaja kauba hilinemisega kohaletoimetamisel maksimaalselt saadetise veoraha ulatuses. Samas on pretensiooni esitajale pandud kohustus tõestada, et kauba hilinenud kohaletoimetamine põhjustas talle kahju. Võlaõigusseadus sätestab riigisisestel vedudel kauba hilinemisega kohaletoimetamisel vedaja vastutuse kuni kolmekordse veoraha ulatuses.

Vedaja vastutab talle üleantud saatedokumentide kaotsiminekust või kahjustumisest või nende ebaõigest kasutamisest tekkinud kahju eest, välja arvatud juhul, kui dokumentide kaotsiminek, kahjustumine või ebaõige kasutamine toimus asjaolude tõttu, mille toimumist ja tagajärgi ei saanud vedaja vältida. Vedaja vastutus on piiratud summaga, mille ta peaks maksma veose kaotsimineku korral.

Kuigi CMR-konventsiooniga on piiratud vedaja vastutust, ei kehti piirangud, kui kahju on tekitatud tahtlikult tema õigusvastase tegevuse või kohustuste mittenõuetekohase täitmise tõttu. Nendel juhtudel nõutakse vedajalt tekitatud kahju välja täies ulatuses. Tahtlikuks tegevuseks loetakse näiteks vargus, teadlik liikluseeskirjade rikkumine, auto juhtimine alkoholi- või narkojoobes, teadlik/tahtlik kauba loovutamine veokirjas mitte märgitud saajale jms.

Võlaõigusseadusega on määratud, et vedaja ei tohi tüüptingimustes kokku leppida asjaoludes, mis vähendavad vedaja vastutust. Seega ei tohi tüüptingimustes kokku leppida tingimusi, mis käsitlevad:
 kahjudest teatamise korda;
 nõuete aegumist kiiremini kui seaduses sätestatud;
 vedaja vastutuse vähendamist;
 vedaja vabanemist vastutusest;
 saatja vastutuse suurendamist.

Nendes tingimustes tohib eraldi kokku leppida ja näiteks vastutust võib vähendada kahepoolse kokkuleppega. Seadus nõuab, et sellised punktid oleksid poolte vahel eraldi läbi räägitud.

Vedaja vabanemine vastutusest

Kauba omanikul on õigus nõuda vedajalt kahjude hüvitamist, kui on tõestatud, et kauba kahjustumine, kaotsiminek või viivitamine leidis aset transpordiprotsessis. Selleks peab kauba saaja tegema kauba vastuvõtmisel silmaga märgatavate kahjustuste või puudujäägi kohta kohe kauba vastuvõtmisel märkuse CMR-veokirjale. Sisemiste vigastuste ja puudujääkide kohta tuleb vedajale esitada reklamatsioon seitsme päeva jooksul alates kauba vastuvõtmisest.

Vedaja vabaneb vastutusest, kui kauba kaotsiminek, vigastamine või kohaletoimetamisega viivitamine olid põhjustatud:

 nõude esitaja ebaõigest tegevusest või hooletusest. Näiteks kui kauba vastuvõtja ei tee nähtavate vigastuste või silmanähtava puudujäägi kohta kauba vastuvõtmisel märkust veokirjale;
 nõude esitaja antud juhiste tagajärjel, kui juhiste andmine ei olnud ajendatud vedaja ebaõigest tegevusest või hooletusest;
 kauba saatja tegevusest või tegevusetusest. Nendeks on tavaliselt ebapiisav kauba pakend, kahju tekkimine pealelaadimisel saatja poolt, kauba loomulikud omadused (näiteks korrosioon);
 kaubale omasest defektist. Defekt või puudus, mis transpordi ajal võib põhjustada kauba kahjustumise (näiteks mikropragu klaasis, mis põhjustab klaasi purunemise vibratsiooni tõttu);
 lahtise ja katmata veovahendi kasutamine, kui selles oli selgelt kokku lepitud (märge CMR-veokirjal);
 asjaoludest, millest vedaja ei võinud hoiduda ja mille tagajärgi ta ei olnud võimeline vältima. Nendeks asjaoludeks võivad olla näiteks röövimine, streik jms;
 vääramatu jõud (force majeure). Vedaja ei vastuta veose kaotsiminekust või kahjustumisest või veotähtaja ületamisest tekkinud kahju eest, kui kaotsimineku, kahjustumise või veotähtaja ületamise põhjustas vääramatu jõud. Vääramatuks jõuks on asjaolu, mida vedaja ei saanud mõjutada ja sellega arvestada või vältida. Levinud tava järgi peetakse vääramatuks jõuks näiteks ekstreemseid ilmastikutingimusi (torm, üleujutus jms).

Kahjudest teatamine ja nõuete esitamine

Kui kaubasaadetise vastuvõtmisel ei tehta veokirjale märkust kauba kahjustumise või kaotsimineku kohta, siis eeldatakse, et veos on üle antud lepingus ettenähtud seisundis. Kui veose kahjustumine või osaline kaotsiminek ei olnud veose saajale üleandmisel väliselt arusaadav, siis eeldatakse, et veos on üle antud lepingus ettenähtud seisundis, kui saaja või saatja ei ole kaotsiminekust või kahjustumisest teatanud seitsme päeva jooksul veose saajale üleandmisest. Juhul, kui vedaja ei tunnista end vastuvõtul mittetuvastatavate vigastuste tekitamises süüdi, peab ta seda tõendama.

Reklamatsioonide ehk kahjunõuete esitamisel tuleb arvestada järgmist:

 Kauba kadumine või kahjustumine – nähtavad kahjud kohe, varjatud kahjud – 7 päeva jooksul.
 Kui vedaja hilines lepingu järgi (selleks on samuti veotellimus) kauba kohaletoimetamisega, on kliendil õigus esitada pretensioone 21 päeva jooksul pärast mahalaadimist. Hüvitise saamiseks peab klient suutma tõestada hilinemisest tekkinud kahju.
 Avastades koorma vastuvõtmisel, et kaup on kahjustatud, peab klient tegema CMR-veokirjale märkuse «kaup on kätte saadud kahjustustega». Seda arvestab hilisemate vaidluste korral ka kohus.
 Kui kaubale transpordi käigus tekkinud kahjustusi kohe ei märgata, siis on aega pretensioone esitada seitse päeva pärast kauba kättesaamist. Selle aja jooksul tuleb kohale kutsuda kõigi osaliste esindajad ja teha akt kauba kahjustumise kohta. Kui vedaja esindaja kohale ei ilmu, peaks kutsuma kahjukäsitluseksperdi (ekspertiisibüroo, kindlustusfirma).
 Kui veoahelas osales mitu vedajat, võib saatja pretensioone esitada esimesele ning viimasele vedajale. Hüvituse maksjal on regressiõigus otsesele süüdlasele.

Nõuete aegumine

Nõuete aegumise tähtajad:
 vedamisest tulenevate nõuete aegumistähtaeg on üks aasta;
 tahtlikult või raske hooletuse tõttu tekitatud kahju hüvitamise nõuete aegumistähtaeg on kolm aastat.

Nõuete aegumistähtaeg algab veose üleandmisest. CMR-konventsioon täpsustab, et kauba osalise kaotsimineku puhul allesjäänud kauba üleandmise päevast. Kui veost ei ole üle antud, algab aegumistähtaeg päevast, mil veos oleks tulnud üle anda. CMR-konventsiooni järgi algab aegumistähtaeg 30. päeval pärast kokkulepitud tähtaja möödumist. Kui veose üleandmise aega ei ole kokku lepitud, algab aegumistähtaeg 60 päeva möödumisel veose vedamiseks andmisest.

Veotasu maksmine

Võlaõigusseadus sätestab, et veotasu ja vajadusel seisuraha tuleb vedajale maksta veose üleandmisel saajale. Tavaliselt siiski makstakse veotasu vastavalt veolepingu tingimustele. Samas annab seadus vedajale õiguse kaupa mitte üle anda enne veotasu saamist. Vedaja võib lisaks veotasule ja seisurahale nõuda tema poolt veosele tehtud kulutuste hüvitamist.

Pandiõigus

Vedajal on veolepingust tulenevate nõuete ning saajaga sõlmitud varasematest veo-, ekspedeerimis- või laolepingutest tulenevate nõuete tagamiseks veosele pandiõigus, mis tähendab, et vedaja võib müüa veetava kauba oma kulude katteks. Teade pandi objektiks oleva eseme müügi kohta tuleb esitada saajale. Kui saajat ei saa kindlaks teha või kui ta keeldub veose vastuvõtmisest, tuleb teated esitada saatjale. Panditud esemeid müüakse mõistlikul viisil ja kaetud peaksid saama ka veo müügiga seotud kulud.

Saatja vastutus

Nii CMR-konventsioonis kui ka võlaõigusseaduses mõistetakse saatja all isikut, kes sõlmib vedajaga veolepingu. Saatja tellib veo ja vedaja kohustub veo korraldama. Seega on veolepingu mõistes alati kaks poolt – üks, kes tellib veo ja teine, kes teostab veo.

Saatja peab vedajale hüvitama kahju ja kulud, mis tekkisid:
 veose ebapiisavast pakendamisest või markeerimisest;
 ebaõigetest või mittetäielikest andmetest veokirjas;
 ohtliku veosega seotud ohust teatamata jätmisest, samuti olulise informatsiooni osalisest või väärast edastamisest;
 veose nõuetele mittevastavast laadimisest;
 saatedokumentide või olulise teabe puudumisest, informatsiooni osalisest või väärast edastamisest. 

Saatja vastutab nimetatud juhtudel sõltumata sellest, kas tema kohustuse rikkumine on vabandatav. Kui saatjaks on eraisik, vastutab ta üksnes siis, kui ta rikkus kohustust süüliselt.

Veolepingu ülesütlemine saatja poolt

Kui saatja on veolepingu üles öelnud vedajapoolse olulise lepingurikkumiseta, võib vedaja nõuda veotasu, seisuraha ja hüvitamisele kuuluvate kulude tasumist, millest on maha arvatud see, mille vedaja lepingu lõpetamise tõttu kokku hoidis või omandas või oleks võinud omandada. Kui saatja ütleb lepingu üles vedajapoolse lepingurikkumise tõttu, peab vedaja veose oma kulul viivitamata maha laadima.

Kaubavedaja ei ole vastutav kahjudest, mis on põhjustatud:
 kauba omadustest;
 kauba erilisest vastuvõtlikkusest kahjustustele;
 saatja või vastuvõtja hooletusest või veast;
 kauba puudulikust pakkimisest või ebapiisavast pakendist;
 kauba puudulikust või väärast markeerimisest;
 olukorrast, mida kaubavedaja ei saanud ennetada ega vältida.

 Vaata ka 
 CMR-veokiri

 Viited 

Kategooria:Rahvusvahelised lepingud
Kategooria:Transport