Unistuste tappev kasvamine

"Unistuste tappev kasvamine" on Mehis Heinsaare 2016. aastal ilmunud proosakogumik, mis sisaldab 14 jutustust ajavahemikust 2009–2015.

Jutud on rühmitatud viide ossa: 
"Kuu teine külg";
"Ülejäänud elu õnnenatuke";
"Mis möödas, see on läinud, mis tuleb, alles ees";
"Kui öökull huikab meid";
"Hiiglasuur lakkamatu mõte". 

 Jutud kogumikus 
"Kuu teine külg"
"Mees, kes ei teinud mitte midagi"
2011. aastal avaldatud jutt keskendub kummalisele mehele, kes ühel päeval Kärstna külla saabub ning ei tee päev läbi mitte midagi. Olukord tekitab külaelanikes vastakaid tundeid, ent pea kõik tunnevad, et mees olevat neist õnnelikum, ehkki tal paistab puuduvat igasugune ambitsioon. 

Avastades, et meest on juba kaua salaja külast külla viidud, ning et teda halvasti kohelnud külade elanike elu kohe halvenes, otsustati külavanema soovitusel mees, kes ei teinud mitte midagi, lihtsalt omakorda edasi Suislepa külla viia. 

Jutus ilmnevad näiteks järgmised motiivid: õnn, aeg, vabadus, võõras.
"Kuu teine külg"
2009. aastal avaldatud jutt räägib Aruküla kultuurimaja juhataja Tõnu TenderiNimetatud Tõnu Tenderi järgi. iselaadi kohtumisest vaikiva naisega, kes elab keeristuule toodud puutüvedest kokkupõimitud majakeses. 

Kantud soovist end uuesti noorena tunda, kiirustab Tõnu alevist välja ning mõtiskleb looduse keskel elu teise poolega rahul olemise üle. 

Tõnu jagab oma mõttekäiku ka äkitsi heinamaanõlvale toodud majas elava õrnalt suira järele lõhnava naisega, kes paistab teda küll kuulavat, ent ei vasta. Niisama järsku, kui majake ilmunud oli, kaob ta uue keeristuulega. 

Jutus ilmnevad näiteks järgmised motiivid: aeg, identiteet, õnn.
Aabel Vikerpuu, õnnelik surija
2010. aastal avaldatud jutt räägib Antsla elanikust Aabel Vikerpuust, kes avastab üheksateistkümneaastaselt, et tema kutsumuseks on suremine. Iga hommik jääb ta haigeks ning haigus süveneb kuni keskpäevani, mil ta hetkeks sureb, ent ärkab siis taas ellu. 

Aastatega Aabeli kui õnneliku surija kuulsus kasvab ja järjest rohkem inimesi tuleb tema suremist vaatama; üks külastajatest armub temasse ära ja jääb temast rasedaks. Pärast seda ei ole Aabelil enam aega suremisega tegeleda – vaja on hoolitseda abikaasa ja laste eest. Uuesti tunneb ta ennast õnnelikult alles vanemana viimast korda surivoodil olles. 


Jutus ilmnevad näiteks järgmised motiivid: surm, taassünd, loodus, muusika.
"Kingade elu"
2013. aastal avaldatud jutt räägib ühe kingapaari elust kingade enda vaatenurgast. Kingad kirjeldavad oma erinevaid peremehi ning kuidas nad kingi kohtlesid. Nimepidi jääb neile meelde vaid murdvaras Leo, kes alustab afääri naisega, kes ta oma majas teolt tabab. Kui naise mees neid koos näeb, tapab ta vihahoos Leo, paneb kingad jalga ja põgeneb. Politsei jõuab talle jälile palaval päeval, mil kingi tal jalas pole, ja nii jõuavad kingad laborisse. Pärast pikalt pimedas ruumis viibimist visatakse kingad prügikasti, kust korjab nad üles sinises ülikonnas mees, et nad oma eakale isale kinkida. Kingadele vana mehe kodus meeldib ning nad saavad tema väikese valge koeraga headeks sõpradeks. Pärast tema surma ei võeta kingi kaasa ning nii jäävad nad mahajäetud majja väga kauaks. 

Ühel kevadel satuvad majja mitu poissi, kes kingad omavahel nööripidi kokku seovad ja hiljem elektritraadi külge rippuma heidavad. Kingadele seal meeldib. 

Jutus ilmnevad näiteks järgmised motiivid: teekond, mälu, leppimine, kodu. 
"Ülejäänud elu õnnenatuke"
"Ülejäänud elu õnnenatuke"
2009. aastal avaldatud jutt kõneleb Jaan AbsalomistAbsalom oli Vana Testamendi järgi Taaveti kolmas poeg, kellele suruti südamesse kolm oda (2 Sa 18:14). ja teda vaevavast hulkuvast neerust. Kui pea pidevat valu tekitav kehas ringi liikuv neer ühel päeval kõrisse kinni jääb, ajab Jaan paanikas näpud kurku. Neer kukubki kurgust põrandale ja veereb uksest välja. Seletamatu rahutu tunne sunnib Jaani järgnema, ent neer veereb üha kiiremini. Siiski ei põgene neer kunagi täiesti, vaid jääb sageli Jaani ootama. Kui üks koer järsku neeru alla neelab, pakub omanik Jaanile vastutasuks allahindlust eluõnne ennustamisel. 

Mehe ennustus juhatab ta Vändrasse. Seal lubatakse Jaanil peatuda majas, kus elavad tõre kiitsakas mees ja Jaani hästi kohtlevad kolm ilusat tüsedat naist – vanaema Maara, ema Maret ja tütar Marina. Kõik kolm alustavad Jaaniga armuafääri; kiitsakas mees Voldemar, Mareti kolmas abikaasa jääb samal ajal kummalise kiirusega üha vanemaks, kuni sureb. Kui nii Marinale kui Maretile sünnivad lapsed, on naised Jaani vastu järjest vähem sõbralikud ning Jaani energia ja elujõud hakkavad vähenema. Sarnaseid jooni leiab paljude kultuuride folklooris, näiteks iiri leannán sídhe ja mitme piirkonna rahvaluules esinev sukuub. 

Kui majja tuleb elama noor elektrik, kaob naiste tähelepanu Jaanilt peaaegu täiesti ning Jaan avastab, et paistab kiiresti vananevat. Jaani elu läheb üha allamäge, kuni ühel maihommikul näeb ta väljas oma neeru mööda veerevat; liigutatult ja kergendust tundes järgneb ta neerule.
Arno Oja näeb „Ülejäänud elu õnnenatukest“ kui lugu kahestumisest; ollakse korraga nii tagaajaja kui tagaaetav.Oja, Arno (november 2016).  „Hämaruses helendust otsides“. Looming. Vaadatud 8. jaanuaril 2026.

Jutus ilmnevad näiteks järgmised motiivid: teekond, õnn, peegeldus, number 3, armastus, igatsus. 
Mis möödas, see on läinud, mis tuleb, alles ees

Puhkehetkel
2009. aastal avaldatud jutt räägib Intsikurmu-nimelisest külast, läbi mille on paarkümmend aastat hõljunud lõputu kuldne kett, mis triivib aeglaselt idast läände. Keti algust ega lõppu pole keegi näinud. Külaelanikud on ketiga harjunud ning kasutavad seda raskemate asjade transportimiseks; lapsed kõõluvad selle otsas ning sõidavad külapiirini. Ühel päeval saabub külla keti külge köidetud vaevatud näoga mees. 

Kui mees peatub, et hinge tõmmata ja süüa, valmistab päikseliste põldude vaatlemine talle niivõrd heameelt, et sellest teisedki otsekui nakatuvad. Keti külge aheldatud olevat ta juba kakskümmend aastat aga seetõttu, et väiksena nõia käest küsis, mis on aeg. Veel ei ole ta sellele küsimusele vastust leidnud. 

Jutus ilmnevad näiteks järgmised motiivid: aeg, igatsus, vabadus. 
Sinine mets
2010. aastal avaldatud jutt räägib Ivan BezdomnõistMihhail Bulgakovi teoses „Meister ja Margarita“ on Bezdomnõi luuletaja Ivan Nikolajevitš Ponõrevi pseudonüüm (бездомный – vn kodutu). kes on enne 2008. aasta majanduskrahhi tubli pereisa ja edukas tisler, majanduslike raskuste tõttu jääb ta aga töötuks ja temast saab alkoholisõltlane. Olles jõudnud olukorda, kus enam hullemaks minna polnud võimalik, muutub mehes midagi.

Bezdomnõi, keda endised sõbrad varem tema vilistamisoskuse järgi Ööbikuks kutsusid, eksleb läbi Tallinna vanalinna käikude, kuni jõuab kummalise luugini, mis viib ta hämarasse põlislaande. Mees unustab seal oma nime ja kogu eelneva elu, ent midagi kutsub teda edasi liikuma, kuni jõuab hiiglasliku tammeni, mille ümber on maapind kaetud nii inimeste kui loomade luudega. 

Kaugelt kuuleb ta isa ja poja vestlust hirmsast röövel ÖöbikustRöövel Ööbiku nime kannab bõliinades (vene eepilistes kangelaslauludes) Ilja Murometsi antagonist, kelle läbilõikav vile oli tappev ja tegi ümbruse maatasa; vaata Jujukin, Maksim A. (2024). „On the Mythological Background of the Bylina „Ilya Muromets and Nightingale the Robber““. Revista de Etnografie Și Folclor / Journal of Ethnography and Folklore (1-2/2024): 20–31. DOI:10.59277/jef.2024.1-2.02. kes suutvat vilistada nii kaunilt, et kuulja kohe selle lummusesse langeb ja helile läbi paksu metsa järgneda üritab, kuni satub peale millelegi niivõrd koletule, et sureb sealsamas.
Brita Melts kirjeldab lugu kui „ekslemisi pärast elurentslist uue jõuga ärkamist“.Melts, Brita (november 2016). „Rauge naivismi nulliringid“. Keel ja Kirjandus. 59 (11): 878–881.

Jutus ilmnevad näiteks järgmised motiivid: üksindus, kahestumine, surm, vägivald, saatus.
Unistuste tappev kasvamine
2011. aastal avaldatud jutt räägib Daniil Lõost ja Katrinist, kes teismeeas kuus kuud käivad, kuni Katrin Daniili maha jätab. Hiljem elektrikuks hakanud Daniil puudutab ühel päeval kogemata kõrgepingeliini, ent põlema süttimise asemel muutub ta soojaks vihmapilveks ja triivib juhuslikult Katrini elukohani. Naist nähes kerkivad tal senini tugevad tunded esile ning Daniil sajab talle maagilise vihmana peale. Nende afäär jätkub päevani, kui Katrini abikaasa Ragnar Pai neile peale satub ning pilve tulistab, misjärel teda aga välgulöök tabab. 

Sündmuse tagajärjel jääb Daniil vigastustest lonkama, Ragnaril põhjustab välgulöök ajukahjustuse. Katrin ei suuda temaga enam koos elada ning ta kolib tütrega Porvoosse, alustab afääri rikka ja heasüdamliku abielumehega, kes lõpuks oma naisest lahutab, et Katriniga koos olla. Daniil aga ei julge enam kõrgepingeliini puudutada ja lepib taas endise elukorraldusega. 

Jutus ilmnevad näiteks järgmised motiivid: vihm, armastus, lootus, üksindus.
Muinasjutt ohtlikust kohvitassist
2015. aastal avaldatud jutt räägib armukestest Astrid Moonist ja Arvid Korellist, kes kohtuvad Päikese kohvikus. Sel päeval serveeritakse Arvidile, kes varem pole mitte midagi valesti teinud, kohv ühes ohtlikus kohvitassis. 

Nii lähebki ja kohvitass libiseb Arvidil peost; kohv voolab lauale, pükstele, ja Astridi valgele kleidile, ent kuna Arvid pole oma elu jooksul veel kordagi eksinud, peab ta juhtunut meelepetteks.

Arvid istub kohvikus edasi, kohvitass käes, kuni viiakse psühhiaatriakliinikusse. 

Jutus ilmnevad näiteks järgmised motiivid: enesepettus, aeg, mõistus. 
Kui öökull huikab meid

Kui öökull huikab meid
2015. aastal avaldatud jutt koosneb üheteistkümnest eraldi pealkirjaga omavahel lõdvalt seotud seigast, mis kirjeldavad Eestis ringi uitava peategelasega juhtuvaid imekummalisi sündmuseid, ning iselaadi karaktereid, keda ta kohtab. Teiste seas on saksakeelse lasteluulega palka teeniv ja kärbseseeni sööv „tõeliselt õnnelik“ Ants – kirjanikunimega Hans Himmelbaum – ja kuldmune muneva hiiglasliku kuke seljas ringi lendav inimsööjast nõid Arupap.Arupappi kohtab ka Heinsaare luuletuses „Keskpäevatühjus“ (2016) – "[---] või hoopiski, / hoopiski häbelik maja, / kus elab üks nõid, / kelle nimi on Arupap / ja kes armastab / hõljuda pööningul [---]"; vaata Müürileht nr 58, lk 3. 

Tagasi koju jõudes nendib mees, et pärast sääraseid rännakuid ei tundu kindla kellaja peale ärkamine just eriti mõttekas, ning tunneb ennast mõne aja pärast palju reipamana. Naabreid jälgides täheldab ta, et kahjuks teised inimesed ei paista seda mõistvat.

Jutus ilmnevad näiteks järgmised motiivid: teekond, õnn, vabadus, vangistus, aeg, kohustus, võim, loodus.
Hiiglasuur lakkamatu mõte

Juhtum Haeskas
2015. aastal avaldatud jutt on vaid lehekülje pikkune ning räägib nimeta naisest, kes igatseb alpinistist mehe järele. Üle põllu läheneb talle aeglaselt valges ülikonnas mees, kelles naine tunneb ära Surma, ent tal ei ole jaksu tema eest põgeneda. Kui Surm on naisest vaid kuue sammu kaugusel, hakkab sadama vihma. 

Jutus ilmnevad näiteks järgmised motiivid: igatsus, leppimine, saatus.

Surm jäämägede vahel
2014. aastal avaldatud jutt räägib tšiilitar Conchita Suarezist ning hiidlane Aale Häggblomist. Conchita armub järsku Aalesse, ent pärast ühe kuu kestnud suhet kaob armastus sama äkitselt, ning Conchita lahkub Hiiumaalt, et koju Tšiili minna. Aale on lohutu ning tema hing jääb kergeks saagiks deemonitele, kes teda torgivad, kuni hing Aale kehast välja hüppab, ja ajavad hinge polaarpiirkonda. 

Suguvõsa kokkutulekul kukub Aale kokku, üleni jääkoorikuga kaetud, juuksed härmas, ja sureb. Surma põhjuseks määratakse südame seiskumine veresoonte jäätumise tõttu.

Jutus ilmnevad näiteks järgmised motiivid: armastus, üksindus, võõras, murtud süda, külmus. 
Kuningas
2014. aastal avaldatud jutt räägib kellassepp Olev Virkusest, kellel on aeg-ajalt teadmata põhjusel kummalised haigushood, mis muudavad ta tusaseks, ülbeks, ja suureliseks. Tundes hoogu lähenevat, sõidab Olev kähku Elistverre ning ronib ühe kõrgema voore tippu, istudes kaasavõetud toolile. Seal näeb ta oma rahvast, kelle silmad oleks otsekui kinni seotud ning kes krabavad endale kõike, mis aga kätte jääb. Suurest vihast tabab teda pikk valuhoog, pärast mida on aga kõik uus.

Jutus ilmnevad näiteks järgmised motiivid: loodus, tervis, piltlik taassünd, kergendus, saladus.
Hiiglasuur lakkamatu mõte
2014. aastal avaldatud jutt räägib Endel Tõldsepast, kes väiksena avastab, et tema läheduses uitab ringi üks tohutult suur mõte, ning otsustab kümneaastasena talle nimeks panna Uubunks. Laiskus takistab teda aga mõtet ise üles otsimast. Vanemaks saades abiellub ta lesknaise Marta Limmertiga, neil sünnib kolm last ja tööd on teha vaja nii palju, et Uubunksit pole ta ammu näinud. Kaheksakümne kolme aastasena avastab Endel Uubunksi pööningul ning hiiglasuur mõte voolab tema suhu ja sätib end Endlis mugavalt sisse. Endlil pole enam vaja mõelda ega isegi hingata, kuna mõte teeb seda tema eest. 
Hoolimata laste ja lastelaste pahandamisest ei nõustu ta pööningult lahkuma, ja nõnda istub ta seal aastakümneid, kuni tema kuuenda põlve järeltulijatelt maja ostnud pere sisse kolib ning üheksa-aastane Vilmar pööningule satub. Kui ta kõvasti Endli nina pigistab – kes nüüd rohkem kellakappi kui inimest meenutab – voolab Uubunks temast välja. 

Hiiglasuur mõte voolab Vilmarisse ning juba samal öösel hakkab poiss joonistama eri kujuga losse. 

Jutus ilmnevad näiteks järgmised motiivid: aeg, unistus, peegeldus, vaikus.
 Retseptsioon 

 Tunnustus 
2010 Friedebert Tuglase novelliauhind – „Puhkehetkel“

2016 Kultuurkapitali proosaauhinna nominatsioon

Viited

Kategooria:Eesti raamatud
Kategooria:2016. aasta kirjandusteosed