Kullalööja nahk

Kullalööja nahk on looma, tavaliselt veise soolestiku töödeldud välismembraan, mida hinnatakse selle rebenemiskindluse poolest. Termin tuleneb soolte traditsioonilisest kasutamisest lehtkulla valmistamise käigus, kus meister lõi raske haamriga umbes 15 x 15 cm suurust pakki, kuhu õhukesed vastupidavad soolekihid ja kuld asetati vaheldumisi. Protsessis toodeti korraga palju kullalehti.

Sisuliselt on kullasepa nahk pärgament, mida varem valmistati vasika 40–80 cm pikkusest peensoolest. Soolest saadi üliõhukest, 0,05–0,01 mm paksust elastset aga mehaaniliselt tugevat ja pika elueaga pärgamenti. Toornaha keemiliseks töötlemiseks kasutati lühiajalisi protseduure tugevalt aluselises kustutatud lubja ehk kaltsiumhüdroksiidi nõrgas vesilahuses.  

Kullalööja naha valmistamiseks leotatakse härja (või mõne muu veise) sisikonda lahjendatud kaaliumhüdroksiidi lahuses, pestakse, venitatakse, lüüakse lamedaks ja õhukeseks ning töödeldakse keemiliselt, et vältida mädanemist. 1000-lehelise kullalööja naha paki valmistamiseks kulub umbes 400 härja sisikonda ja on 5 mm paksune.

Kategooria:Kullassepakunst