Jaakobuse protoevangeelium

Jaakobuse protoevangeelium (vanakreeka keeles Πρωτευαγγέλιον Ἰακώβου, ladina keeles Protevangelium Jacobi), tuntud ka kui Jaakobuse evangeelium või Maarja sünnievangeelium, on 2. sajandil loodud apokrüüfiline tekst, mis käsitleb Maarja sündi, lapsepõlve, abielu Joosepiga ning Jeesuse sündi.
Tekst on üks varasemaid säilinud allikaid, mis seob Maarja ja Jeesuse sünni narratiivi väitega Maarja püsivast neitsilikkusest (enne sünnitust, sünnituse ajal ja pärast sünnitust).

Kuigi tekst mõjutas oluliselt kristlikku marioloogiat ja ikonograafiat, peeti seda varakristlikus kirikus mittekanoniliseks ning lääne traditsioonis seostati seda ka apokrüüfide loeteludega (nt 5. sajandi alguse Rooma piiskopi Innocentius I kirjavahetuse traditsioon ning nn Decretum Gelasianum apokrüüfide nimekiri). Läänekirikus käsitati Jaakobuse protoevangeeliumi (või laiemalt „Jaakobuse nime all” levivaid evangeeliume) varakult selgelt lubamatute apokrüüfidena. 405. aastal, vastates Toulouse’i piiskopi Exsuperiuse päringule, loetleb Rooma piiskop Innocentius I kanoonilised raamatud ning lisab, et teosed, mis on koostatud „teatava Leuciuse poolt” ja levitatud apostlite nimede all (sh „Jaakobus Väikese” nime all), tuleb „mitte ainult tagasi lükata, vaid ka hukka mõista”. Sama suunda kinnitab hilisem nn Decretum Gelasianum, mis esitab nimekirja kirjutistest, mida katoolsetel kristlastel tuleb vältida (apocrypha … vitanda) ning loetleb nende hulgas ka „evangeeliumi Jaakobuse nime all” apokrüüfilise teosena, mida ei võeta kiriklikuks kasutuseks vastu.

 Koostamine ja dateerimine 
Jaakobuse protoevangeeliumi dateeritakse tavaliselt 2. sajandisse (u 150–180 pKr).
Varaseim kindel viide tekstile pärineb Origeneselt (3. sajandi esimene pool), kes mainib „Jaakobuse raamatut“ seoses Jeesuse „vendade“ traditsiooniga.
Võimalik, et tekst oli tuntud ka 2. sajandi lõpul Aleksandrias, kuid selle kohta esitatakse uurimuses ettevaatlikke hinnanguid.

Vanim säilinud käsikirjaline tunnistaja on 3. sajandi lõpust või 4. sajandi algusest pärinev Papyrus Bodmer V (Bodmer 5).

Tekst on kirjutatud vanakreeka keeles ning päritolu seostatakse sageli Süüria või Egiptusega.
Mõnede uurijate arvates võib tekst peegeldada askeesi ideaalide mõju, kuigi seda hinnatakse erinevalt.Vuolanto, Ville (2009). Children and Asceticism in Late Antiquity.
Tekst tugineb Matteuse ja Luuka sünnilugudele, mida autor asub täiendama legendi(de)- ja ümberjutustus(t)e-laadsete lisadega.

 Sisu 
Tekst jaguneb ligikaudu kolmeks osaks ja koosneb 25 peatükist:

 Maarja sünd ja lapsepõlv (peatükid 1–12): Joakimi ja Anna lastetus, ingli ettakuulutus, Maarja sünd ning templiga seotud lapsepõlve teemad.
 Maarja abielu Joosepiga (peatükid 13–16): Maarja saab 12-aastaseks; preestrid otsivad talle hooldajat/abikaasat. Joosep valitakse imeliselt (tuvi tema kepist).
 Jeesuse sünd (peatükid 17–25): teekond Petlemma, sünnistseen koopas ning Salome episood, mis dramatiseerib väidet Maarja neitsilikkuse kohta.

Tekst lõpeb pingelise olukorraga seoses Heroodese vägivaldse episoodiga.

 Erinevused Uue Testamendi sünnilugudest 
Võrreldes Uue Testamendi kanooniliste sünnilugudega (eriti Matteuse evangeeliumi 1–2 ja Luuka evangeeliumi 1–2) lisab Jaakobuse protoevangeelium ulatusliku legenditaolise jutustuse, mida kanoonilistes tekstides ei leidu. Teos esitab näiteks Maarja lapsepõlve ja templikasvatuse (sh motiivi, et Maarjat toidab templis ingel), Joosepi valimise imelise märgi kaudu (tuvi väljub tema kepist), sünnihetke kosmilise “tardumise” stseeni ning eriti Salome episoodi, kus Maarja neitsilikkuse väidet püütakse kinnitada kontrolliga ja sellele järgneb ime/karistus (Salome käe kahjustumine ja paranemine lapse puudutamisel).
Teose stiil ja eesmärk erineb oluliselt kanoonilistest evangeeliumidest: Uus Testament jutustab Jeesuse sünnist suhteliselt lakooniliselt ja teoloogiliselt kontsentreeritult, samas kui Jaakobuse protoevangeelium laiendab narratiivi dramaatiliste erinevate fantastiliste motiividega, et rõhutada eeskätt Maarja erandlikku pühadust ja püsivat neitsilikkust.

 Käsikirjatraditsioon 
Tekst on säilinud rikkalikus käsikirjatraditsioonis: teada on üle saja kreekakeelse käsikirja ning tõlked süüria, etioopia, kopti, gruusia, vanaslaavi, armeenia ja araabia keelde.
Täielikumaid versioone leidub hilisemates (sh keskaegsetes) käsikirjades. Esimene trükitud väljaanne (ladina k) ilmus 1552. aastal Guillaume Posteli kaudu.

Eesti keelde tõlkis teksti Kristina Viin oma 2020. aasta bakalaureusetöös Tartu Ülikoolis.Viin, Kristina (2020). Jaakobuse protoevangeelium ja selle tõlge. Tartu Ülikool.

 Autorlus ja teoloogia 
Tekst esitleb end Jaakobuse kirjutisena, kuid teadlased peavad autorlust pseudonüümseks: Jaakobus suri 1. sajandil, samas kui tekst asetatakse 2. sajandisse.
Teksti teoloogiline fookus on Maarja eriline pühadus ja püsiv neitsilikkus ning Jeesuse sünni detailne kirjeldus.
Käsitluses on nähtud ka poleemilisi ja identiteeti kujundavaid eesmärke, kuid kindlate sihtmärkide (nt doketism) osas on uurimuses erinevaid hinnanguid.

Tekst ei õpeta otseselt hilisemat roomakatoliku dogmat Maarja patuta eostamisest (Immaculata Conceptio), kuid rõhutab oluliselt Maarja erilise puhtuse ja pühaduse motiive narratiivis, mis omakorda hiljem on aluseks erinevate kristlike traditsioonide marioloogilistele refleksioonidele.

 Kultuuriline taust ja kontekst 
Uurimustes on sageli rõhutatud, et teos kujutab Maarja neitsilikkust ja puhtust viisil, mis haakub laiemate antiiksete (sh kreeka-rooma) arusaamadega naise kehast, au/karskuse ideoloogiatest. Uurijad näevad siin jutustamisvõtteid, mis on tüüpilised antiiksele kirjandus- ja vagaduskultuurile. Näiteks Salome episoodis nõutakse füüsilist tõestust neitsilikkusest ning kirjeldatakse günekoloogilist läbivaatust, mis asetub antiiksete neitsilikkuse-käsitluste ja „tõendamise“ kujutelmade tausta.

Uurijad ei ole ühel meelel selles, kas teksti autor/kompositsioonimiljöö on „juudi-kristlik“ või pigem „mittejuudi“ kristlik: osa uurimusi juhib tähelepanu, et templiesituses on märgata teadlikke seoseid juudi templikultuse ning naiste eristaatuste motiividega (nt kardina kudujad, naasiirid jms), mis võib osutada sellele, et teksti autor, vaatamata selgetele hellenistlikele mõjutustele, orienteerus juutide traditsioonides ning Septuagintas.

Tekst kuulub 2. sajandi Vahemere kultuuriruumi ning loob edasiarenduse, tuginedes kanoonilistele sünnilugudele (Matteus/Luukas), tehes seda nii hellenistliku pühaduse arusaamade kui ka antiikse kirjandusliku ja sotsiaalse mõtteruumi raames.

 Mõju 
Jaakobuse protoevangeelium mõjutas oluliselt hilisemat marioloogiat ja ikonograafiat. Näiteks on tekstist pärit Maarja ema nimi, Anna, ning templiga seotud lood lapsepõlvest ning hiljem kujutatud ikonograafilised stseenid (nt Joakimi ja Anna kohtumine Kuldväravas).

Läänes aitas teksti mõju edasi kanda eeskätt ladinakeelne tekstide kogumik, tuntud kui Pseudo-Matteuse evangeelium, mis töötleb suure osa Jaakobuse protoevangeeliumi narratiivist ümber ning jäi keskajal laialt loetuks ja mõjukaks (sh Maarja elutsükleid kujutav kunst).

 Viited 

Kategooria:Apokrüüfid
Kategooria:Uus testament