Koorikseened

paremal|pisi|250x250px| Lõunanahkis
paremal|pisi|250x250px| Lindtneri tardnahkis

Koorikseened on kandseente rühm, millel on tavaliselt pinnalelaotunud siledad viljakehad, mis moodustuvad surnud puutüvede või okste alaküljel. Neid nimetatakse mõnikord kõnekeeles ka nahkseenteks. Algselt liigitati sellised seened perekonda oksanahkis (Corticium) ("kortikoidid" tähendab Corticiumi -sarnaseid) ja hiljem sugukonda koorikulised (Corticiaceae), kuid nüüd on teada, et kõik koorikseente liigid ei ole tingimata omavahel tihedalt seotud. Asjaolu, et nad näevad välja sarnased, on näide konvergentsest evolutsioonist. Kuna neid uuritakse sageli rühmana, on mugav säilitada mitteametlik (mittetaksonoomiline) nimetus koorikseened ja seda terminit kasutatakse sageli uurimistöödes Larsson K-H, Larsson E, Koljalg U. (2004). High phylogenetic diversity among corticioid homobasidiomycetes. Mycological Research 108: 983–1002. ja muudes tekstides.

 Ajalugu 
Perekonna Corticium lõi Persoon 1794. aastal siledate, pinnalelaotunud viljakehadega seente jaoks. Hiljem valiti tüüpliigiks roosa oksanahkis (Corticium roseum) Pers.Donk MA. (1963). The generic names proposed for Hymenomycetes XIII. Taxon 12: 158-159.  Järgnevad autorid kirjeldasid selles perekonnas üle 1000 liigi Eriksson J. (1958). Studies in the Heterobasidiomycetes and Homobasidiomycetes-Aphyllophorales of Muddus National Park in Sweden. Uppsala., mida kasutati selle laiemas tähenduses kuni 1950. aastateni. Kuigi alates 19. sajandi lõpust tunnistati mitmeid perekondi Corticiumist eraldi, kujunesid tänapäevased kontseptsioonid alles siis, kui Rootsi mükoloog professor John Eriksson alates 1950Eriksson J. (1950). Peniophora sect. Coloratae. Uppsala. aastast oma publikatsioonide seerias   ülevaate koorikseentest tegi. Tema algatatud kaheksaköiteline teos "Corticiaceae of North Europe" (1973–1987) kehtestas sisuliselt koorikseente praeguse piiritlemise.

Eriksson ja tema kaasautorid paigutasid kõik või enamiku neist seentest Corticiaceae sugukonda, väites siiski, et see "ei ole looduslik takson, vaid sarnase elupaigaga liikide kogum".Hjortstam K, Larsson K-H, Ryvarden L. (1987). The Corticiaceae of North Europe. Vol. 1. Oslo: Fungiflora  Alles DNA sekveneerimise tulekuga saavutati nende seente täielik mitmekesisusBinder M. et al. (2005). The phylogenetic distribution of resupinate forms across the major clades of mushroom-forming fungi (Homobasidiomycetes). Systematics and Biodiversity 3: 113–157..   Perekond Corticium on endiselt säilinud, kuid nüüd piirdub see mõne liigiga, mis on selle tüübiga tihedalt seotud. Corticiaceae perekond on nüüd samamoodi piiratud mõne perekonnaga, mis on Corticiumile lähedased (ja kaasa arvatud). Koorikulaadseid liike leidub vähemalt 18-s 24-st praegu tunnustatud kõrgemate basidiomütseetide (Agaricomycotina) seltsistHibbett D et al. (2007) A higher-level phylogenetic classification of the Fungi. Mycological Research 111: 509-547.Larsson K-H. (2007). Re-thinking the classification of corticioid fungi. Mycological Research 111: 1040-1063.Binder M et al. (2010). Amylocorticiales ord. nov. and Jaapiales ord. nov.: Early diverging clades of Agaricomycetidae dominated by corticioid forms. Mycologia 102: 865-880..   

 Kirjeldus ja mitmekesisus 
vasakul|pisi|250x250px|Koorikseen Lyomyces sambuci, levinud surnud leedriokstel
paremal|pisi|250x250px|Koorikseen karvane nahkis (Stereum hirsutum), millel on taelikulaadsete väljakasvudega laialilaotuv viljakeha
Koorikseened on üsna ebamääraselt määratletud, kuid enamikul on pinnalelaotuvad viljakehad, mille eospind on tavaliselt sile kuni teraline või ogaline. Mõned liigid (näiteks perekondades nahkis (Stereum) ja oganahkis (Steccherinum)) võivad moodustada viljakehi, mis on osaliselt taelikute või treppide sarnased, sileda või ogalise pinnaga. 

Koorikseened hõlmavad praegu maailmas umbes 1700 liiki, mis jagunevad umbes 250 perekondaHjortstam K. (1998) A checklist to genera and species of corticioid fungi. Windahlia 23: 1–54..  Nad moodustavad umbes 13% seni teadaolevast seeneklassist Agaricomycetes. 

 Elupaik ja levik 
Enamik koorikseeni on puitu mädandavad liigid ja nende peamine toitumisallikas on puidu lagunemine. Kuigi viljakehad moodustuvad surnud okste või palkide alumisele küljele, elavad seened ise puidus. Mitmed liigid on mädandavad varist ja toodavad viljakehi langenud lehtede ja tihenenud varise all, samuti mahalangenud puidul. Mõned neist liikidest on teadaolevalt ektomükoriissed (moodustavad kasuliku seose elavate puude juurtega). Mõned spetsialiseerunud liigid kasvavad surnud rohttaimede vartel ja lehtedel või surnud rohu, kõrkja ja tarna vartel, eriti soodes. Selles rühmas leidub ka taimede ja teiste seente parasiite.

Koorikseened on levinud kogu maailmas, kuid kõige sagedamini metsakooslustes.

Näiteid koorikseeni sisaldavatest taksonitest
Seltse:
Agaricales – šampinjonilaadsed, mis sisaldab mh prk ebanahkis, Crustomyces, Radulomyces
Amylocorticiales
Atheliales
Boletales – puravikulaadsed, mis sisaldab mh prk vamm, Leucogyrophana
Corticiales – koorikulaadsed, mis sisaldab mh prk Punctularia
Gomphales – vurrikulaadsed, mis sisaldab mh prk Hydnocristella
Jaapiales
Polyporales – torikulaadsed, mis sisaldab mh prk poropoorik, Dacryobolus
Russulales – pilvikulaadsed, mis sisaldab mh prk kirmik, põdranahkis, Baltazaria
Sebacinales

Sugukondi:
Bondarzewiaceae
Botryobasidiaceae
Peniophoraceae
Stereaceae
Thelephoraceae – lehternahkiselised
Xenasmataceae

Perekondi:
Amaurodon – purpurkoorik
Baltazaria
Meruliella
Odontia
Odonticium
Pseudotomentella – värdkoorik
Repetobasidium
Veluticeps

 Viited 

Kategooria:Kandseened