Mercedes-Benz W114/W115

Mercedes-Benz W114 ja W115 (/8) on suurema keskklassi autod, mida Mercedes-Benz tootis aastail 1968–1976. Arenduskoodi W115 kasutati nelja- ja viiesilindriste mootoritega neljaukseliste sedaanide märkimiseks, W114 olid kuuesilindriste mootoritega sedaanid ja kaheukselised kupeed. Hüüdnimi "/8" (Strich-Acht ehk "kaldkriips-kaheksa") vihjas autode esitlusaastale (1968).

1961. aastal algas peainsener Fritz Nallingeri juhtimisel Mercedese uue keskautode perekonna disainitöö. Tehnikapoole eest hoolitses kereosakonnajuht Karl Wilfert, disaini tegid Paul Bracq ja Bruno Sacco. Malli võeti ka peagi välja tulevast W108/W109 luksussedaanidest, samas jagamata nendega agregaatosi. Tehniliselt oli üldine konstruktsioon sama: tagavedu, sõltumatu vedrustus, ringlev palliga roolisüsteem ja ketaspidurid kõigil neljal rattal. Tagateljel loobuti võnkuvatest pooltelgedest diagonaalse kolmnurkadega pöördtelje kasuks, ka esivedrustus oli nüüd terasest ristkülikukujuliste nelinurksete osadega ja pall-liigendiga, mis parandas nii sõidumugavust kui ka teelpüsivust. Algselt planeeriti odavamatel neljasilindristel mudelitel kasutada lihtsamat disaini, kuid lõpuks otsustati sellest loobuda. Peale konventsionaalse sedaani kavandati ka kupee, pika teljevahega sedaani ja universaali, kuid lõpuks otsustati universaalist loobuda.

Neljaukselisi sedaane esitleti jaanuaris 1968 Hockenheimis, vahetades välja W110 ja W111 sedaanid. W115 sai uued mootorid: neljasilindrise M115 bensiinimootoritega olid saadaval mudelid 200 (115.015) (1988 cm3, Stromberg 175 CDS karburaator, 95 hj) (115.923) hinnaga 11 495 DEMI, 220 (115.010) oli 2197 cm3 105 hj mootoriga (115.920) hinnaga 11 990; OM615 diislit kasutasid 200D (115.115) - 1988 cm3/55 hj (615.913) hinnaga 11 990 ja 220D (115.110) - 2197 cm3/60 hj (615.912) hinnaga 12 485 marka. W114 oli kahe mudelina - 230 (114.015) kasutas M180 2292 cm3 reaskuuest kahe Zenith 35/40 INAT karburaatoriga, võimsuseks 120 hj (180.954), hinnaga 13 145 marka; 250 (114.010) oli uue M114 2496 cm3 kahe Zenithi karburaatoriga 130 hj reaskuuesega (114.920), hinnaks 14 630 marka. See oli ka võrreldes odavamate mudelitega eesmiste topeltkaitseraudadega. Autod olid standardis neljakäigulise manuaalkäigukastiga, lisavarustuses oli ka K4C 025 vedeliksiduriga automaatkäigukastiga, lisaks alates märtsist 1969 W114 mudelitele ka viiekäiguline manuaalkäigukast, mis polnud kuigi populaarne.

19. novembril 1968 esitleti Hockenheimis ka kupeesid. Šassii ja raam olid sarnased sedaanidele ja kuni A-pillarini olid kupee ja sedaani kered identsed, kuid A-pillarist edasi polnud kupee pelgalt tagumiste usteta sedaan: tuuleklaas oli lamedam ja katus 45 mm madalam kui sedaanil, lisaks olid aknad raamideta ja täielikult avatavad, lisaks ulatus kupee tagumine kaitseraud rattakoobasteni. Kupeel kasutati kahte mootorit - 250C (114.021) sama 114.920 mootoriga mis 250 sedaan, hinnaks 16 817 marka ja eksklusiivselt kupeedele saadav 250CE (114.022) oli sama mootor Boschi D-Jetronicu elektroonilise kütuse sissepritsega, võimsuseks 150 hj (114.980), hinnaga 17 705 marka.

USA turu 250 (114.011) ja 250C (114.023) kasutasid W108 280S-l kasutatud M130 mootorit - 2778 cm3 kahe Zenith 35/40 INAT karburaatoriga, millel surveastet alandati veidi 9.0lt 8.7le, võimsuseks 130 hj (130.923).

1969. aastal esitleti limusiine (V114/V115), millel oli teljevahet pikendatud 65 cm 2,75 meetrilt 3.4 meetrile ja lisatud kolmas istmerida. See oli saadaval mudelitena 220D (115.112) hinnaga 19 092 marka ja 230 (114.017) hinnaga 19 758. Neid ostsid peamiselt taksofirmad, reisifirmad, lennufirmad, saatkonnad ja ametiasutused.

Aprillis 1972 uuendati mootoreid: Euroopa 250/250C 2,5-liitrise mootoriga enam ei toodetud, nüüd hakatigi neil kasutama USA turul kasutatud M130 mootorit, hinnaks vastavalt 17 871 ja 20 313 marka. Mudelivaliku tippu lisandusid kaks uue M110 2746 cm3 reaskuuesega mudelit: 280 (114.060) ja 280C (114.073) olid Solex 4A1 karburaatoriga, võimsuseks 160 hj (110.921), hinnaga vastavalt 18981 ja 21423 marka; 280E (114.062) ja 280CE (114.072) olid D-Jetronicu sissepritsega, võimsuseks 185 hj (110.981), hinnaga vastavalt 20 535 ja 22 977 marka.

Septembris 1973 läbisid W114/W115 facelifti, uuendatud autodel hakati kasutama ka uutel R107/C107 ja W116 autodel debüteerinud elemente: liikuvaid väliseid tahavaatepeegleid sai nüüd reguleerida seestpoolt, A-pillaril paiknesid nüüd mustust tõrjuvad dekoratiivpaneelid, mis hoidsid küljeaknad puhtad isegi halva ilmaga, lisaks profiiliga mustust tõrjuvad tagatuled ja katusereeling tagaklaasi juures, lisaks said autod nüüd uue nelja kodaraga turvalisema rooliratta. Ka radiaatorvõre oli nüüd madalam ja laiem ning esinumbrimärk paiknes nüüd kaitseraual, mitte selle all. Kui sedaanide esiustel olid nüüd ühes tükis aknad, siis kupeede ustel kasutati endiselt ka kolmnurkseid nn. õhuaknaid, mistõttu paiknesid ka nende tahavaatepeeglid nüüd mitte A-pillaril nagu sedaanidel, vaid õhuakende allosas. Lisaks olid standardvarustuses ka peatoed ja automaatsed turvavööd. Ka tippmudelid (250st 280Eni ja kupeed) ei olnud enam topeltkaitseraudadega eesotsas ning tagaosas oli suurem kaitseraud ainult mudelitel 280 ja 280E. Automaatkäigukast oli nüüd 4-käiguline hüdrotrafoga W4B 025. W115 mootoreid uuendati: 220 vahetas välja uus mudel 230.4 (115.017), millel oli töömahtu suurendatud 2307 cm3-le, võimsusega 110 hj (115.951), hinnaga 15 207 marka; lisandus ka mudel 240D (115.117) uue OM616 diisliga (2404 cm3/65 hj), hinnaga 15 984. Limusiinidena olid saadaval nüüd mudelid 240D (115.119, 22588.50 DEM) ja 230.6 (114.617, 23 143 marka).

1974. aasta lõpus lisandus mudelivalikusse ka viiesilindrise diiselmootoriga mudel 240D 3.0 (USAs 300D) (115.114), mis kasutas OM617 3005 cm3 80 hj reasviiest (617.910).

Pärast järglasmudeli W123 esitlust jaanuaris 1976 hakati W114/W115 tootmist kokku tõmbama. Viimased kupeed toodeti augustis 1976, septembris toodeti viimased 280/280E, kogu W114/W115 autodeseeria viimased autod toodeti 1976. aasta lõpus. Viimastest autodest maksid 28. jaanuar 1976 seisuga 200D 17 183, 220D 17 849, 240D 18 426, 240D 3.0 19 914, 240D limusiin 26 074, 200 16705.50, 230.4 17 505, 230.6 19 269, 230.6 limusiin 26 684, 250 21 623, 280 23 610, 280E 25 463, 250C 24 564, 280C 26 551 ja 280CE 28 405 marka.

Kokku toodeti 9 aastaga ligikaudu 1,92 miljonit autot, suhtega ligi 3 W115 iga W114 kohta; vaid ligikaudu 67000 (3,5%) olid kupeed, millest 60% eksporditi: 1968–1973 toodeti kokku 844 664 W115, millest 187 873 200D, 345 376 220D, 175 242 200 ja 128 398 220 sedaani (kokku 836 889), lisaks 4027 220D limusiini, 2327 220D ja 334 220 šassiid erikeredele (kiirabi, universaal) ning 1087 220D pika teljevahega šassiid; W114 toodeti kokku 343 524, millest 152 822 230, 78 303 250, 22 624 250 (2,8), 19 537 280 ja 13711 280E sedaani (kokku 286 997) ning 8824 250C, 10527 250C (2.8), 21787 250CE, 4924 280C ja 7576 280CE kupeed (kokku 53 638); lisaks 1082 230 limusiini, 240 230 šassiid ja 1567 230 pika teljevahega šassiid. 1973–1976 toodeti 605 823 W115, millest 152 054 200D, 67 453 220D, 126 148 240D, 53 690 240D 3.0, 113 543 200 ja 87 609 230.4 sedaani (kokku 600 497), lisaks 3655 240D limusiini, 581 240D ja 156 230.4 šassiid ning 934 240D pika teljevahega šassiid; W114 toodeti kokku 125 044, millest 63 497 230.6, 11 437 250 (2.8), 25 000 280 ja 9125 280E sedaani (kokku 109 059) ning 1241 250C (2.8), 8227 280C ja 3942 280CE kupeed (kokku 13410), lisaks 1131 230.6 limusiini, 77 230.6 šassiid ja 1367 230.6 pika teljevahega šassiid.

Diiselmootoriga W115-d olid väga tuntud oma vastupidavuse poolest, seetõttu olid need üle maailma laialt levinud taksodena. 1981. aastal ostis Kreeka taksojuht Gregorios Sachinidis 1976. aasta 240D, läbisõiduga 220 000 kilomeetrit. Kuni 2004. aastani, kui ta annetas auto Mercedes-Benzi muuseumile Stuttgardis, sõitis ta sellega Thessalonikis taksojuhina, aga ka reisifirmade heaks välismaale, kokku ligi 4,6 miljonit kilomeetrit.

Viited