Mercedes-Benzi S-klass (W116)

Mercedes-Benz W116 on luksussedaanide põlvkond, mida tootis Mercedes-Benz aastail 1972-1980. See oli ka esimene Mercedes-Benzi suurte luksusautode põlvkond, mis kasutas ametlikult S-klassi tähistust (saksa keeles Sonderklasse ehk "eriklass"), kuigi mudelinimes oli see juba sisaldunud eelkäija, 1965-1972 toodetud W108/W109 kõigil mudelitel.
 Disain ja turvalisus 
W116 disain algas 1966. aastal, kõigest aasta pärast W108/W109 väljalaset. See oli Mercedese esimene sedaan, mis järgis uut firma disainikeelt, mis kestis kuni 1990. aastate keskpaigani ja viimane auto, mille disainis peadisainer Friedrich Geiger, kes oli Daimleris töötanud juba 1933. aastast. Taaskord oli üheks põhieesmärgiks tagada sõitjate turvalisus, millest lähtuvalt pärinesid mitmed rotsteril R107 debüteerinud passiivse ohutuse disainimuutused: kütusepaak paiknes nüüd tagatelje kohal, suurendades nii kaitset tagant otsasõidu puhul, armatuurlaud oli tugevalt polsterdatud, deformeeruvate või peidetud lülitite ja juhtimisseadmete ning uue nelja kodaraga roolirattaga koos löögisummutiga. Ka W111l 1959. aastal debüteerinud turvakere (jäik sõitjateruum, kineetilist energiat neelavad mootori- ja pagasiruum) kontseptsiooni arendati edasi: katuse raamkonstruktsiooni tugevdati palju tugevamate suuremate ristlõikega A-, B- ja C-piilarite ning tugevdatud ustega. Ka varuratas, mis paiknes nüüd peaaegu horisontaalselt diferentsiaali ja tagumise risttala vahel, oli nüüd koos väljalasketoruga tagasilla energia neeldumisstruktuuri lahutamatu osa. Lisaks ei olnud esiosas enam jäika abiraami - nüüd toetas kere ise mootorit, roolimehhanismi ja esivedrustust, suurendades nii esiosa kokkupõrke energia neeldumisala. Ka sisemine raam oli nüüd tehtud vahtmaterjalist, et kaitsta sõitjate päid kokkupõrke korral. Kere oli palju voolujoonelisem, madalama vööjoone, koonilisema esiosa (uued horisontaalsed esilaternad ja madalam, laiem radiaatorivõre) ja pinguliste joonte kombinatsioon andsid õhutakistusteguriks Cd=0.42. Ka A-piilari uuendatud kapotipaneelid toimisid hästi veekaitse rennidena, tagades hea nähtavuse vihmaga ja hoides küljeaknad puhtad. Uuendati ka vedrustust - loobuti keskamortisaatoriga pendelteljest kahe tugeva kolmnurkse varre, stabilisaatori, spiraalvedrude ja teleskoopiliste hüdrauliliste amortisaatoritega sõltumatu vedrustuse kasuks. Esivedrustuse uus liigend võimaldas ratastel kurvides kalduda, et kompenseerida kere kaldumist ja võimaldada parimat kontaktnurka rehvi ja teepinna vahel.
 Mudelivalik 
W116 debüteeris oktoobris 1972 Pariisi autonäitusel. Esimesed mudelid olid 280S (116.020), 280SE (116.024) ja 350SE (116.028). 280S ja SE kasutasid uut M110 2746 cm3 reaskuuest, mis oli vastavalt kas Solex 4A karburaatoriga (160 hj, 110.922), hinnaga 23 809 DEM või Boschi elektroonilise D-Jetronicu kütuse sissepritsega (mida märkis ka "E" mudelinimes (Einspritzung)) (185 hj, 110.983), hinnaga 25 530; 350SE kasutas eelkäija W108 280SE 3.5-l debüteerinud M116 3499 cm3 V8-mootorit, samuti D-Jetronicuga võimsusega 200 hj (116.983), hinnaks 28 860. Kohe jõudis W116 ka USA turule, seal oli saadaval mudelina 450SE (116.032), mis kasutas W108 280SE 4.5 M117 4520 cm3 V8-mootorit D-Jetronicuga, mis USA saastenormide tõttu arendas vaid 193 hj (117.983), hinnaks 13 932 $, lisaks debüteeris USA turul ka 10 cm pikendatud teljevahega variant V116 esimese mudelina 450SEL (L = "lang" = pikk) (116.033) sama mootoriga, hinnaga 15 438 $. Märtsis 1973 esitleti Genfi autonäitusel ka Euroopa turule jõudnud 450SE ja SEL mudeleid, seal kasutati samuti M117 mootorit, kuid täies võimsuses (225 hj), hinnaks vastavalt 33 966 ja 38 572 marka. 280S ja SE olid standardis 4-käigulise manuaalkäigukastiga, lisavarustuses ka 5-käiguline manuaal- või 4-käiguline hüdrotrafoga automaatkäigukast W4B 025 (722.1), 350SE oli standardis 4-käigulise manuaalkäigukastiga ja lisavarustuses 3-käigulise hüdrotrafoga automaatkäigukastiga W3A 040 (722.0); 450SE/SEL olid saadaval ainult 3-käigulise automaatkäigukastiga W3B 050 (722.0) (USA ja Jaapani turul W3A 040). 450-mudelid olid luksuslikuma sisustusega, 280/350 ruudulisest riidest istmete asemel olid veluur- või nahkistmed, ka uksed olid sama kattega. Saadaval oli ka autotelefon, mis töötas Lääne-Saksamaa riikliku postiteenistuse Deutsche Bundesposti vastavatud B-Netzi võrgus, millega sai helistada otse, enam ei olnud vaja vahepealset operaatorit. Telefone tootsid kas TeKaDe (11 600 marka) või Becker (12710 marka).

1974. aastal võitis 450SE/SEL Euroopa aasta auto tiitli. Sama aasta alguses hakati pikendatud teljevahega tootma ka mudeleid 280SEL (116.025, 30 680 DEM) ja 350SEL (116.029, 33 932 DEM), ainult karburaatoriga 280S ei toodetud kunagi pika kerega.
 450SEL 6.9 ja 300SD 
Mais 1975 esitleti Prantsusmaal Le Hohwaldis uut tippmudelit 450SEL 6.9 (116.036), mis oli järglaseks W109 mudelile 300SEL 6.3. See kasutas 6834 cm3-le suurendatud M100 mootorit uue K-Jetronicu mehaanilise sissepritsega, võimsusega 286 hj (100.985) koos tugevdatud 3-käigulise automaatkäigukasti ja hüdropneumaatilise õhkvedrustusega, hinnaks 69 930 marka, pea kahe ja poole kordne võrreldes baasmudeliga 280S (28848). See oli toona kiireim neljaukseline sedaan, tippkiirusega 225 km/h ja 0–100 kiirendusega 7 sekundit. Algselt seda USA turule tuua ei plaanitud sealsete uute saaste- ja turvalisusnõuete tõttu, eriti kuna ka Euroopas oli auto järele suurem nõudlus, kui Mercedese tootmisvõimekus lubas, kuid lõpuks andis Mercedes-Benz USA klientide palvetele järele ja 1977. mudeliaastal debüteeris see ka USA turul, nimetusega 6.9 (ilma 450SEL tähiseta). Sealsete nõuete kohaselt sai auto ka katalüsaatori, millega langes võimsus 250 hj-le, lisaks ei kasutatud ka õhkvedrustust. Hinnaks oli 38 230 $.

1976. aasta alguses said ka teised autod peale karburaatoriga 280S K-Jetronicu sissepritse, mis tõi kaasa mõningase võimsuskao: 280SE/SEL (110.985) 177 hj, 350SE/SEL (116.985) 195 ja 450SE/SEL (117.986) 217 hj. Aprillist 1978. aastast olid 280/450 tänu uuele väljalaskesüsteemile taas vana võimsusega (vastavalt 185 ja 225 hj), 350 isegi võimsam (205 hj).

USAs kehtivatele autotootjate keskmise kütusekulu normidele (Corporate Average Fuel Economy, CAFE) vastamiseks tuli Mercedes seal 1978. mudeliaastaks välja diiselmudeliga 300SD (116.120). See kasutas W123 300D OM617 reasviiest 3005 cm3 (1979. mudeliaastast 2998 cm3) diiselmootorit, millele lisati turbolaadija (617.950), võimsuseks 111 hj (1980. mudeliaastal 122 hj) koos 280 mudelitel kasutatud neljakäigulise W4B 025 automaatkäigukastiga, hinnaks 23 878 $, samal ajal 280SE (144 hj) maksis 23 298 $, 450SEL (193 hj) 29 147 $ ja 6.9 (253 hj) 39 377 $. See oli maailma esimene laetud diisliga sõiduauto.
 Tehnoloogiline pärand ja tootmine 
1978. aasta lõpus sai W116-st esimene seeriaauto, millel kasutati kõigil neljal rattal Boschi väljatöötatud ABS ehk blokeerumisvastaste pidurite süsteemi.

W116 toodeti kuni 1979. aasta lõpuni, mõned üksikud autod veel ka 1980. aastal, kui tuli välja järglasmudel W126. Lääne-Saksamaal oli W116 viimast korda 13. septembri 1979 hinnakirjas: 280S maksis 34 160, 280SE 36 533, 280SEL 38 895, 350SE 40 680, 350SEL 43 042, 450SE 45 629, 450SEL 51 087 ja 450SEL 6.9 81 247 marka. Telefonidena olid saadaval TeKaDe BSA31S (16 498 marka) ja Becker AT40S (17 063).

Kokku toodeti kaheksa aasta jooksul 473 035 autot, kõik Stuttgardi äärelinnas Sindelfingenis: 122848 280S, 150593 280SE, 7032 280SEL, 51100 350SE, 4266 350SEL, 41604 450SE, 59578 450SEL, 7380 450SEL 6.9 ja 28634 300SD. Sealhulgas toodeti ka 292 soomustatud autot, mudelitega 350SE/SEL ja 450SE/SEL.

Viited

Kategooria:Luksusautod
S-klass (W116)
Kategooria:Sõiduautomudelid