Kaarikute võiduajamine

Kaarikute võiduajamine oli spordiala Vana-Kreekas, Vana-Roomas ja Bütsantsis. Kreekas korraldati kaarikute võiduajamisi matusemängudel juba väga varajasest ajast. Spordiala levis paljudesse Kreeka riikidesse ning seda harrastati usupühadel kindlate reeglite järgi spetsiaalsetel radadel. Kuna hobused ja kaarikud olid väga kallid, said sellest "osa võtta" vaid jõukaimad aristokraadid, kelle jaoks oli tegu auasja ning võimalusega oma rikkust demonstreerida. Edukamad sõitjad talletusid näiteks tellitud luules.

Klassikalises Kreeka võiduajamises oli kaarikus üks sõitja ning seda tõmbasid neli, harva kaks, hobust. Pealtvaatajaid meelitas veel rohkem ligi ala ohtlikkus, kokkupõrked võisid nii sõitjate kui hobuste jaoks lõppeda surmaga. Enamik sõitjatest olid orjad või professionaalsed võidusõitjad. Ajalukku läksid võitjatena hobused ning nende omanikud, samas sõitjad ei mainitudki. Antiikolümpiamängudel ja muudel panhelleni mängudel oli kaarikute võiduajamine üks tähtsamatest aladest, seda võisid pealt vaadata ka abiellumata naised. Abielunaised olümpiamänge vaadata ei tohtinud, kuid on tõendeid Sparta aadli abielunaisest, kes oli kaarikute võiduajajate treener ning võitis kaks sõitu (sh ühe sõitjana).

Roomas oli kaarikute võiduajamine üks populaarsematest avalikest spordisündmustest ning kindel osa paljudest usupühadest. Rooma võiduajajad olid väga madala ühiskondliku staatusega, kuid neile maksti osalemise eest tasu. Võitjad olid kuulusused ning said heade tulemustega rikastuda, parimad võiduajajad olid rikkaimadki kui kõige jõukamad juristid ja senaatorid. Treenerid ja omanikud konkureerisid ilmselt parimate sõitjate ja hobuste pärast. Sõitjad võisid osa võtta kas individuaalselt või mõne meeskonna värvides: sinine, roheline, punane ja valge. Pealtvaatajad hoidsid tavaliselt pöialt kindlale meeskonnale. Meeskonnad, sõitjad ja sponsorid teenisid kihlveokontorite kaudu suuri summasid. Riigi tugi "leiba ja tsirkust" maksiimi all hoidis roomlased toidetud, nende meele lahutatud ning eemal muust. Vägivald rivaalmeeskondade vahel polnud haruldane, kuid ka mitte väga verine. Kuna Rooma võimud ei usaldanud eraorganisatsioone, võtsid nad meeskondi oma kontrolli alla (eriti siniseid ja rohelisi) ning määrasid nende treeneriteks riigiametnikud.

Lääne-Rooma Keisririigis kaarikute võiduajamise tähtsus kadus. Viimase teadaoleva võiduajamise korraldas idagoodi kuningas Totila Circus Maximusel aastal 549. Ida-Roomas püsis kaarikute võiduajamine meelelahutuses, usus ja poliitikas tähtsal kohal aastasadu. Siniste ja roheliste toetajad konkureerisid poliitilistele ametikohtadele ja riigi toetusele. Nende kisklemine päädis Nika rahutustega aastal 532, mis veriselt maha suruti. Pärast seda hakkas kaarikute võiduajamine ka Ida-Roomas tasapisi hääbuma.

Vaata ka
 Hipodroomisõit

Kategooria:Spordiajalugu
Kategooria:Spordialad olümpiamängudel
Kategooria:Vana-Rooma
Kategooria:Vana-Kreeka sport