Hasegawa Tōhaku

Hasegawa Tōhaku (長谷川 等伯; 1539 – 19. märts 1610) oli üks silmapaistvamaid Jaapani kunstnikke Azuchi-Momoyama perioodil (1573–1615) ja Hasegawa kunstikoolkonna rajaja. Ta on tuntud oma mitmekülgse stiili poolest, luues nii suursuguseid ja värvikirevaid sirmimaale kuldtaustal kui ka minimalistlikke ja hingestatud monokroomseid tindimaale. Tema kuulsaim teos, kuueosaline sirm "Männid udus", on tunnistatud Jaapani rahvuslikuks aardeks ja seda peetakse Jaapani tušimaali üheks tipuks.


Elulugu

 Lapsepõlv ja noorpõlv Noto provintsis 
Hasegawa Tōhaku sündis 1539. aastal Noto provintsis (tänapäeva Ishikawa prefektuur) Okumura klanni peres ja tema lapsepõlvenimi oli Okumura Tōhaku (奥村 等伯). Ta alustas oma kunstnikuteed kohaliku Hatakeyama klanni teenistuses, spetsialiseerudes budistlikele maalidele ja portreedele.

 Kolimine Kyotosse ja läbimurre 
Umbes 30-aastaselt, umbes 1571. aastal, kolis Tōhaku tollasesse pealinna Kyotosse, et end kunstimaailma keskmes tõestada. Seal võttis ta endale nime Hasegawa, et rõhutada oma seotust uue patrooni ja kohaga. Kyotos sai ta tuttavaks mõjuka teemeistri Sen no Rikyū'ga, kes tutvustas teda zen-budistlikele ringkondadele ja mõjukatele patroonidele.

 Hasegawa koolkonna rajamine ja hilisem elu 
Aja jooksul kogus Tōhaku tuntust ja rajas omaenda stuudio, pannes aluse Hasegawa koolkonnale. Tema poeg, Hasegawa Kyūzō, oli samuti erakordselt andekas kunstnik, kellega koos ta lõi mitmeid meistriteoseid, sealhulgas kuulsa Chishaku-ini templi seinamaalingud. Kyūzō ootamatu surm 1593. aastal vaid 26-aastaselt oli Tōhakule laastav isiklik ja professionaalne löök.

Pärast oma peamise rivaali Kanō Eitoku surma 1590. aastal tõusis Tōhaku oma aja juhtivaks kunstnikuks Kyotos. Ta sai tellimusi Jaapani kõige mõjuvõimsamatelt isikutelt, sealhulgas valitsejalt Toyotomi Hideyoshilt, kes määras ta ametlikult oma teenistusse. Oma karjääri tipul kolis ta Edosse (tänapäeva Tōkyō), et töötada uue šoguni Tokugawa Ieyasu heaks. Ta suri Edos 1610. aastal.

Stiili areng ja peamised mõjutajad

 Sesshū ja Hiina meistrite pärand 
Oma karjääri alguses ja ka hiljem Kyotos pidas Tōhaku oma suurimaks eeskujuks 15. sajandi suurt Jaapani tindimaali meistrit Sesshū Tōyō'd, väites isegi, et on tema kunstiline järeltulija viiendas põlves. Sesshūlt laenas ta tugeva pintslitöö ja dramaatilise kompositsiooni. Lisaks uuris Tōhaku põhjalikult Hiina Songi ja Yuani dünastiate zen-budistlike munk-kunstnike, eriti Muqi Fachangi (jaapani keeles Mokkei) ja Liang Kai loomingut. Muqilt omandas ta vaba, niiske ja atmosfäärilise tinditehnika, mis on eriti ilmne tema kuulsaimates monokroomsetes teostes.

 Konkurents Kanō koolkonnaga ja suhe Sen no Rikyū'ga 
Tōhaku kunstilist identiteeti vormis suuresti tema rivaliteet Kanō koolkonnaga, mis domineeris Momoyama perioodi kunstimaailma. Kanō Eitoku stiil oli jõuline, julge ja dekoratiivne, kasutades erksaid värve ja massiivseid vorme kuldtaustal, mis sobis ideaalselt uute losside suursuguse arhitektuuriga. Tōhaku, vastandudes Kanō koolkonna formalistlikule ja sageli toretsevale stiilile, arendas välja isiklikuma ja lüürilisema lähenemise.

Selles mängis olulist rolli tema sõprus teemeister Sen no Rikyū'ga. Rikyū propageeritud wabi-sabi esteetika, mis väärtustas lihtsust, tagasihoidlikkust ja looduse ebatäiuslikku ilu, leidis täiusliku väljenduse Tōhaku monokroomsetes tindimaalides. Just see zen-budistlikust filosoofiast kantud vaoshoitus ja sügavus eristasid teda Kanō koolkonna kunstnikest ja tõid talle zen-templite ja teetseremooniaga seotud patroonide poolehoiu.

Looming
Tōhaku loomingut iseloomustab erakordne mitmekülgsus, mis väljendub kahes peamises stiilisuunas.

 Monokroomne tušimaal (Suibokuga) 
Tōhaku monokroomsed tušimaalid on tuntud oma peene tehnikas, lüürilisuse ja sügavalt meditatiivse meeleolu poolest.

 "Männid udus" (Shōrin-zu byōbu, u 1595): See kuueosaline sirm on Jaapani tušimaali absoluutne tippteos. Maalitud vaid mõne tumeda ja heleda tušivarjundiga, kujutab see rühma mände, mis ilmuvad ja kaovad tihedasse uttu. Teos on kuulus oma revolutsioonilise tühja ruumi (yohaku) kasutuse poolest, kus värvimata paber ei ole lihtsalt taust, vaid aktiivne element, mis loob sügavuse, vaikuse ja niiske õhu tunde. Maali peetakse Jaapani zen-esteetika täiuslikuks väljenduseks.


 "Ahvid bambusesalus" (Chikurin sōen-zu): See teos näitab samuti Muqi mõju, kujutades ahve vaba ja kiire pintslitehnikaga, mis tabab nende elavat iseloomu ja liikumist.

 Kuldtaustaga sirmimaalid (Kinpeki Shōga) 
Kontrastina oma minimalistlikele tušimaalidele lõi Tōhaku ka suuri, värvikirevaid ja dekoratiivseid teoseid losside ja templite seinte ning lükanduste (fusuma) kaunistamiseks. See stiil, mis kasutab erksaid mineraalpigmente rikkalikul kuldtaustal, oli Momoyama perioodil väga populaarne.

 Chishaku-ini templi seinamaalingud: Algselt Shōun-ji templi jaoks loodud seinamaalingud on Tōhaku ja tema poja Kyūzō koostöö tippsaavutus. Nende hulka kuuluvad:
 "Vaher" (Kaede-zu): See monumentaalne kompositsioon kujutab massiivset vahtrapuud, mille oksad sirutuvad üle kuldse pinna. Erksad rohelised ja punased toonid ning julge diagonaalne kompositsioon loovad dramaatilise ja suursuguse efekti.
 "Kirsiõied" (Sakura-zu): Sarnaselt "Vahtrale" on see teos tuntud oma lopsaka ja dekoratiivse stiili poolest, mis sobis ideaalselt Momoyama ajastu valitsejate maitsega.

Olulisemad teosed
Mitmed Hasegawa Tōhaku teosed on tunnistatud Jaapani rahvuslikeks aareteks (kokuhō), mis on kõrgeim võimalik tunnustus.

 "Männid udus" (Shōrin-zu byōbu), Tōkyō Rahvusmuuseum.
 "Vaher" (Kaede-zu), seinamaaling, Chishaku-ini tempel, Kyōto.
 "Mänd ja õitsvad taimed" (Matsu ni kachō-zu), seinamaaling, Chishaku-ini tempel, Kyōto.
 "Ahvid bambusesalus" (Chikurin sōen-zu), Shōkoku-ji tempel, Kyōto.


Pärand
Hasegawa Tōhaku pärand Jaapani kunstiajaloos on märkimisväärne. Ta oli üks väheseid kunstnikke, kes suutis edukalt murda Kanō koolkonna monopoli ja luua omaenda mõjuka koolkonna, mis jätkas tegevust mitu põlvkonda. Tema looming sünteesis Hiina ja Jaapani varasemate meistrite pärandit, kuid andis sellele uue, isikliku ja sügavalt jaapanipärase väljenduse.

Tema monokroomsed tindimaalid, eriti "Männid udus", on mõjutanud lugematuid hilisemaid kunstnikke ja defineerinud Jaapani esteetika ühe olulisema tahu – lihtsuse, tühjuse ja looduse hingestatuse väärtustamise. Teda peetakse tänapäeval üheks Jaapani ajaloo suurimaks maalikunstnikuks.

 Viited 

 Välislingid 
 Tokyo Rahvusmuuseum: "Männid udus" (jaapani ja inglise keeles)
 Kyoto Rahvusmuuseum: Hasegawa koolkonna teosed (inglise keeles)

Kategooria:Jaapani kunstnikud
Kategooria:Jaapani maal
Kategooria:Sündinud 1539
Kategooria:Surnud 1610