Eesti arhitektuuridessant Karjala-Soome NSV-sse

Eesti arhitektuuridessant Karjala-Soome NSV-sse (vene keeles Эстонский архитектурный десант) oli mitme eesti arhitekti suunamine lühikesel ajavahemikul (1952–1953) pärast Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) ehitusteaduskonna arhitektuuriosakonna lõpetamist tööle Karjala-Soome NSV-sse, peamiselt Petroskoisse.

TPI 1952. aastal lõpetanud
Ain Amjärv, suunati Karjala-Soome NSV Põllumajandusministeeriumi projekteerimiskontori peaarhitektiks, kus põhitegevusalaks kujunes rajoonikeskuste planeerimine. Töötas seal aastatel 1952–1956, siis naasis koos perega Eestisse
Evi Gross, suunati Karjala-Soome NSV Vabariiklikusse Projekteerimiskontorisse. Töötas seal aastatel 1952–1954, siis naasis Eestisse
Jüri Karma, suunati Põhja ringkonna piirivalvevägede sõjaehitusosakonna projekteerimisbüroosse. Töötas seal aastatel 1952–1959, siis Petroskois arhitektina, naasis 1990. aastate lõpus koos perega Eestisse
Evi Kull, suunati Karjala-Soome NSV Vabariiklikku Projekteerimiskontorisse. Töötas seal aastatel 1952–1954, siis naasis Eestisse
Kalju Valdre, suunati Karjala-Soome NSV Vabariiklikusse Projekteerimiskontorisse. Töötas seal aastatel 1952–1954, siis naasis Eestisse

TPI 1953. aastal lõpetanud
Elva Kilps, suunati Petroskoi linna peaarhitekti valitsusesse. Töötas seal aastatel 1953–1958 (alates 1956. aastast juba Karjala ANSV-s), siis naasis Eestisse
Tõnis Liik, suunati Karjala-Soome NSV Vabariiklikusse Projekteerimiskontorisse. Töötas seal aastatel 1953–1958 (alates 1956. aastast juba Karjala ANSV-s), siis naasis Eestisse
Enno Treiberg, suunati Karjala-Soome NSV Vabariiklikusse Projekteerimiskontorisse. Töötas seal aastatel 1953–1958 (alates 1956. aastast juba Karjala ANSV-s), siis naasis koos perega Eestisse

Edasine töökäik
Kaheksast arhitektist kolm naasid Eestisse kohe pärast suunamisaja lõppemist.

Neli arhitekti jäid sinna pikemaks ajaks (kaks rajasid seal ka perekonna), kuid mõne aasta pärast naasid siiski (ka koos perega) Eestisse.

Kõik need arhitektid jätkasid pärast Eestisse naasmist erialast tegevust.

Jüri Karma rajas seal samuti perekonna, tuli 1959. aastal ära piirivalvevägede teenistusest ja jätkas projekteerimistegevust Petroskoi linnavalitsuses, olles ka linna peaarhitekti asetäitja planeerimise ja haljastuse alal. Ta naasis Eestisse juba pensionärina 1990. aastate lõpus.

Eesti arhitektide mõju
Petroskoi linn oli Jätkusõja ajal saanud tugevasti kannatada ning seda hakati 1950. aastate algul ehitama üles pompöösses stalinistlikus stiilis.

Ka eesti arhitektid said tollal hariduse stalinistlike arhitektuurikaanonite järgi, kuid Eesti olud soosisid siiski inimlikemaid mastaape ja ümbritseva keskkonna suuremat arvestamist, mis tegid neist Karjala-Soome NSV-s hinnatud arhitektid.

Tollal läks Petroskoisse arhitekte põhiliselt Moskvast, seega teistsuguse koolkonnaga küllaltki suurearvuline arhitektirühma mõjutas oluliselt Petroskoi ja üldse Karjala-Soome NSV arhitektuuripilti ning nende loomingut on tagantjärele hinnatud väärtuslikuna.Jelena Itsikson. "Архитектура Петрозаводска. Эстонский архитектурный десант". Интернет-журнал «Лицей», 27. veebruar 2018. Vene keeles, vaadatud 9. veebruaril 2026

Viited

Välislingid
Jelena Itsikson. "Архитектура Петрозаводска. Эстонский архитектурный десант". Интернет-журнал «Лицей», 27. veebruar 2018. Vene keeles, vaadatud 9. veebruaril 2026
Grigori Revzin. "Город вокруг урочища. Петрозаводск: государственно-индустриальное, ставшее государственно-показательным". Журнал «Коммерсантъ Weekend» № 26, 16. august 2024. Vene keeles, vaadatud 9. veebruaril 2026