Ketrajad

"Ketrajad" ehk "Arachne müüt" on õlimaal, mille maalis Hispaania maalikunstnik Diego Rodríguez de Silva y Velázquez aastatel 1655–1660.

 Maali üldandmed 
Tegu on õlimaaliga. 1664. aasta seisuga oli teos 1,67 meetrit kõrge ja 2,5 meetrit lai. On teada, et teost on hiljem laiendatud, ja jõutud järeldusele, et “Ketrajate” maali, mis asub nüüdisajal Madridis Prado muuseumis (Museo del Prado), on laiendanud keegi teine aastatel 1664–1772.

 Kunstniku roll 
Diego Velázquez oli silmapaistev maalikunstnik Hispaania barokiajastul, kes töötas kuningas Felipe IV õukonnamaalijana. Maal “Ketrajad” loodi ajavahemikus 1655–1660. Arvatakse, et teose tellis Pedro de Arce, kes oli kuninga Felipe IV jahikaaslane ja õukonnaametnik. Maali tähtsust Hispaanias rõhutab asjaolu, et see oli algselt Madridi kuninglikus inventaris Alcázaris. 1734. aastal hävis Alcázar tulekahjus ning maal viidi Prado muuseumi, kus see asub tänini.

Velázquez kujutab maalil 17. sajandi Hispaania käsitööliste töökoda. Töölised olid halvasti tasustatud ja tihti naised, kes ei olnud gildi täisõiguslikud liikmed ning said töötada vaid kodutöökodades. See maal peegeldab Hispaania kuldajastu hierarhiat, kus käsitööliste argielu on kontrastis kõrgema klassi naistega. Velázquez tõstab “madala” käsitöö kõrgkunsti tasemele.

Maaliga “Ketrajad” demonstreerib Velázquez ka oma tehnilist meisterlikkust: keerukas kihilisus, tekstuurikontrastid ja mõjuv värvikasutus. Velázqueze kaasaegsete ja mütoloogiliste elementide põimimine annab teosele sügavuse ning pakub mitmesuguseid tõlgendusvõimalusi. Ta seob argielustseenid ja mütoloogilised allegooriad ühtseks tervikuks.

Maali taust, mis viitab Arachne müüdile, võimaldab Velázquezel kanda samale lõuendile kaks ajatasandit: müütilise mineviku ja kaasaegse tegelikkuse. Velázqueze uuenduslik lähenemine mõjutas paljusid järgmisi kunstnikke ning teost uuritakse jätkuvalt selle keeruka ikonograafia ja kunstiliste võtete tõttu. Hispaania kuldajastu artefaktina annab maal väärtusliku ülevaate 17. sajandi Hispaania kultuurilisest ja sotsiaalsest taustast.

 Maali ülesehitus 
Teosel on näha kolme erinevat tasandit. Esiplaanil on viis naist, kellest igaüks tegeleb ketramise ühe etapiga. Velázquez kujutab kudumistöökoja tumedat interjööri, kus põrandal on laiali pillutud villa. Päikesevalgus, mis langeb maalil ülevalt muudab teosel oleva ruumi värvikasutuse keerukaks ja mitmekesiseks. Maali esiplaan peegeldab Arachne müüti, sest näeme kahte tegelast, kes kujutavad Athenay (Minervat) ja Arachnet. Athenana on Velázquez kujutanud vanemat naist vasakul ja Arachne on paremal pool istuv valges särgis naine.

Tagaplaanil näeme ruumi, kus on samuti viis naist. Esi- ja tagaplaan on omavahel justkui paralleelsed, kuid siiski mõne erinevusega. Selles olukorras on kunstnik kujutanud Athenat (Minervat) kiivriga ning Arachne kleiti katab nüüd punane riie. Ülejäänud kolm naist, kes tagaplaanil seisavad arvatakse olevat Arachne imetlejad, kes on pärit Lydiast. On ka arvatud, et naised võivad sümboliseerida erinevaid kunstivorme. 

Viimane ja kõige tagumine tegur maalil on seinavaip. See on vaip, mille kudus Arachne ja see kujutab Europe röövimist. Velázquez laenas selle motiivi Tiziani (u 1490-1576) kuulsalt maalilt, millest on säilinud ka Peter Paul Rubensi (1577–1640) koopia, et näidata austust ja sidet erinevate meistrite vahel. 16. sajandi lõpul oli Hispaania kuningakojas Tiziani maalide kollektsioon. Velázqueze loomingut mõjutasid Tiziani jõulised kompositsioonid, meisterlik värvitunnetus, valguse kasutus ja ilmekas maalitehnika. Peter Paul Rubensiga tutvus Velázquez 1628. aastal, kui flaami kunstnik oli Madridis diplomaatilisel missioonil.

 Arachne müüt 
Müüt räägib loo Jumalanna Athenast (roomlastel tuntud kui Minerva) ja surelikust naisest nimega Arachne. Lugu on tuntud Rooma luuletaja Ovidiuse teosest "Metamorfoosid" (VI raamat). Ovidiuse järgi elas Arachne Lydia piirkonnas, mis oli antiikmaailmas kuulus oma tekstiilide ja kudumiskunsti poolest. Arachne oli erakordselt andekas kuduja, kuid tema enesekindlus kasvas uhkuseks. Arvati, et Athena on Arachne ketrama ja kuduma õpetanud, kuid Arachne eitas seda väidet. Ta väitis, et suudab kududa sama hästi kui jumalanna ise. Athena otsustas Lydiasse reisida, et ülbele surelikule naisele vastu astuda. Jumalanna ilmus esialgu vana talunaisena, et Arachnet hoiatada. Ta hoiatas naist, et ta ei võrdleks ennast surematuga, kuid Arachne ei kuulanud ja nõudis võistlust. Athena paljastas end ja nii algas nende vaheline võistlus. Otsustati kududa seinavaip, et selgitada, kumb neist on parem. Kui tööd valmis said, tuli välja, et Arachne seinavaip oli täiuslik. See oli sama hea või isegi parem, kui jumalanna oma. Raevunud Athena rebis tema töö puruks ja hakkas Arachnet peksma. Hirmust ja meeleheitest poos Arachne end üles, kuid Athena halastas talle ning muutis ta ämblikuks. Sellest müüdist pärinebki seletus, miks ämblikud võrke koovad.

 Stiil, tehnika, kompositsioon 
Teose kompositsioon ja paigutus ei ole traditsioonilised. Velázquez seab esiplaanile argised ketrajad ja tagaplaanile mütoloogilise stseeni. Selline struktuur on vastupidine barokiajastu tavale panna esiplaanile suurem ja tähtsam teema.

Maalil on näha tema hilisemale perioodile iseloomulik pehme ja lahtine pintslitöö, mis annab vormidele õrna, peaaegu voolava efekti. Valguse käsitlus maalil on harmooniline. Velázquez kasutab õhuperspektiivi, kus kujude servad sulavad ühte valguse ja värvi mõjul.Ta maalib kiht-kihi haaval, lisades pidevalt uusi valguse tasandeid, tänu millele toimub optiline segunemine värvi ja valguse vahel. Velázqueze lahtised pintslilöögid ning läbipaistvad kihid, võisid olla eeskujuks impressionistidele, kes kujutavad värvilaike, mis segunevad vaataja tajus.

Maalis on näha Caravaggio mõjutusi. Velázquez kasutab valguse ja varju varju kontraste, kuid mitte Caravaggio tenebrismi laadis. Tema valguse käsitlus on pigem pehme, naturalistlik ja tasakaalustatud.

Lisaks võib maalis märgata Veneetsia koolkonna, eriti Tiziani mõju. Ta kasutab pehmeid maalähedasi toone ja varjundeid. Detaile ei ole kujutatud liiga täpselt, vaid pearõhk on materjali, valguse ja üldmulje edastamisel. Velázquez suudab edasi anda nii villa pehmuse, riide voldid kui ka raskemad materjalid, kasutades pintslitõmbeid, mis annavad pindadele vahelduva tiheduse. 

 Mõju teistele kunstnikele 
Velázqueze isikupärane ja meisterlik maalimislaad ei leidnud kohe jätkajaid tema kaasaegsete nooremate Hispaania kunstnike seas, küll aga 19. sajandi revolutsiooniliste kunstnike seas. 1860. aastal kasvas Prantsusmaal suur huvi hispaania kunsti ja kultuuri vastu ning Velázquezelt said inspiratsiooni Edouard Manet ja Gusatve Courbet. Manet reisis 1865. aastal Hispaaniasse ning tema 1860. aastate “Hispaania” stiil arenes välja Velázqueze stiilist, kelle kunsti ta eeskujuks võttis. Velázquez on olnud eeskujuks ka James McNeill Whistlerile, kelle maalitud portreed kujutavad üksikuid figuure lagedal taustal, millel on vaoshoitud koloriit nagu Velázqueze teostel. Thomas Eakins reisis 1896. aastal Hispaaniasse ning avastas Velázqueze loomingu, mille ajendil on ka tema maalidel nähtav psühholoogiline sügavus ning valguse ja varju kontrastid. Pablo Picasso ja Francis Bacon on võtnud aluseks Velázqueze kompositsiooni, kuid on lisanud maalidele oma modernse käekirja.

 Viited 

Kategooria:Diego Velázqueze maalid