Lennuveokiri

Lennuveokiri (inglise air waybill; AWB) on õhutranspordis lennufirmade ja -ekspedeerijate kasutatav kaubaveo saatedokument (veokiri), mis sisaldab vedaja poolseid tingimusi saadetise veo kohta. Veokirjaga võtab lennuvedaja endale kohustuse transportida kaubad lähtelennujaamast sihtlennujaama dokumendil kirjeldatud tingimustel. Lennuveokirja kasutavad ka maanteevedajad, kes osalevad õhutranspordi veoahelas osutades roadfeeder (RFS) teenust.

Lennuveokiri on lennuvedaja ja kauba saatja vaheline kirjalik veoleping, tõend, et lennufirma on kauba veoks vastu võtnud. Lennuveokirja täidab üldjuhul ekspedeerija ehk lennufirma lepinguline agent kauba saatja nimel ja kulul. Enamasti küsib ekspedeerija veokirja vormistamise eest teenustasu, mis ei sisaldu veohinnas.

Lennuveokiri on lennuvedude olulisim dokument, millel on mitmeid funktsioone.

Lennuveokiri on:
 vedaja ja kauba saatja kirjalik veoleping (veodokument);
 kinnitus, et kaup on veoks aktsepteeritud;
 tõend, et lennufirma on kauba veoks vastu võtnud;
 veetavate kaupade kogust ja kauba nimetust kirjeldav dokument;
 veotasu arvestamise alusdokument;
 arveldusdokument tasumisel veo eest;
 oluline tollidokument saatedokumendina;
 dokument, mis tõendab saatja omandiõigust;
 kindlustussertifikaat (juhul, kui saadetis on lennuveokirja alusel kindlustatud).

Sellest lähtudes on väga oluline, et lennuveokiri oleks täidetud vedaja nõudmiste kohaselt õigesti ja sisaldaks vajalikku infot. Lennuvedude puhul tuleb eriti hoolikalt jälgida, et kauba liik oleks dokumentidesse õigesti märgitud. Saadetise kohta antud andmeid (pakkeüksuste arv, nende ühiku nimetus ja kaal) kontrollib üldjuhul lennukompanii või ekspedeerija. Saadetise sisu on lubatud kontrollida ainult lennukompanii esindajal.

Lennuveokirja täitmisel kasutatakse saatja poolt saadetise kohta deklareeritavaid andmeid ning järgitakse erinevate riikide õhutranspordi seadusandluse sätteid. Lennuveokiri väljastatakse tavaliselt 12 eksemplaris (min 8, max 20), millest kolm esimest on originaalid ja ülejäänud koopiad. Lennufirma originaaleksemplar on rohelisel taustal, kauba saaja originaaleksemplar roosal taustal ja kauba saatja originaaleksemplar sinisel taustal. Ülejäänud eksemplarid on koopiad ja mõeldud veokirja allosas märgitud veoprotsessi muudele osalistele, samuti tolliametnikele ja vajadusel muudele riiklikele institutsioonidele.

Eristatakse lennufirmapõhist lennuveokirja vormi (inglise airline air waybill), mis kuulub lennufirmale ja nn neutraalset (inglise neutral air waybill) vormi, mis on üldkasutatav. Kuna lennuvedude asjaajamises kasutatakse kogu maailmas inglise keelt, on praktiliselt kõik rahvusvahelises liikluses kasutatavad lennuveo saatedokumendid ingliskeelsed.

Lennuveokiri koosneb esi- ja tagaleheküljest. Esilehele märgitakse veoks vajalik informatsioon. Tagaküljel on peene kirjaga veotingimused. Need tingimused on olulised, kuna IATA-sse kuuluvad firmad ei sõlmi „to order“ veolepinguid, vaid kasutavad alati „not negotiable“ (mitteläbiräägitavad) põhimõttel koostatud saatedokumente.

Lennusaatelehel on unikaalne identifitseerimisnumber, mis koosneb 11 numbrikohast. Esimesed kolm on lennufirma IATA-kood ja kaheksa järgmist moodustavad seerianumbri koos kontrollnumbriga. Kolme esimese numbrikoha järgi saab kindlaks teha, millise lennufirma saadetisega on tegemist. Seerianumbreid administreerib lennufirma ja annab neid kasutamiseks lepingulistele kaubasaatjatele. Sellest lähtuvalt saab veokirja numbri järgi alati saadetist tuvastada ja kauba liikumist jälgida. Lennuveokiri ehk veoleping hakkab kehtima alates hetkest, kui lennufirma esindaja on saatelehe allkirjastanud, ja lõpeb, kui kaup on üle antud saajale.

Praktiliselt kõikjal maailmas on mindud üle elektroonse lennuveokirja (electronic air waybill; e-AWB) kasutamisele. Elektroonse lennuveokirja kasutamise reeglid on kirjeldanud IATA (Cargo Shipment Record, e-AWB). Elektroonsete lennuveokirjade vormistamiseks kasutatakse IATA poolt välja töötatud tarkvara. IATA e-Freight on lennukauba vedudel kasutatav tarkvara, mille ülesanne on vähendada lennuveo protsessis kasutatavate paberdokumentide hulka, asendades paberkandjal dokumendid elektroonilise andmevahetusega. Tarkvara kasutavad lennukompaniid, kaubasaatjad, ekspedeerijad, lennukauba käitlejad lennujaamades ja riikide tolliteenistused.

Üleminekul elektroonsetele dokumentidele lüheneb kaubasaadetiste ooteaeg lennujaamades, paraneb veoahela ja toimingute läbipaistvus ning tekib võimalus jälgida lennusaadetiste kulgemist reaalajas.

 Koondlennuveokiri ja allveokiri 
Lisaks tavapärasele lennuveokirjale tuntakse koondlennuveokirja ja allveokirja. Koondlennuveokirja ehk koondveokirja (ka peaveokirja) (inglise master air waybill; MAWB) kasutatakse ühendatud saadetiste puhul ja väljastatakse lennuekspedeerijale lennuvedaja nimel. Ekspedeerija kogub mitmelt erinevalt saatjalt või lähestikku paiknevatelt saatjatelt kokku sihtpunkti saadetavad kaubad ja koostab nendest ühe suurema saadetise. Sihtpunktis jaotab ekspedeerimisettevõtte kohalik koostööpartner saadetised nende saajatele.

Koos koondlennuveokirjaga kasutatakse lennuekspedeerija väljastatud allveokirja, milline on konsolideerija (ekspedeerija) tunnustega lennuveokiri (HAWB) ja on kliendi ja ekspedeerija vahel sõlmitud lennuveolepingut tõendav dokument. Allveokiri (inglise house air waybill; HAWB) on ekspedeerija väljastatav üksiku lennuveosaadetise veodokument (allveodokument), mida kasutatakse juhul, kui ekspedeerijal on konsolideeritud saadetis ehk mitmeid saadetisi sama lennuveodokumendiga ehk koondveokirjaga (MAWB). See on lennuekspedeerija poolt välja antud ühe saadetise veokiri konsolideeritud lennuveosaadetise juurde, mille kohta antakse välja peaveokiri (MAWB). Allveokiri asendab täielikult konventsionaalset lennusaadetise veokirja (AWB). 

 Viited 

Kategooria:Transport
Kategooria:Lennundus