Prohvet (raamat)

„Prohvet“ on Liibanoni kirjaniku Kahlil Gibrani proosaluuleteos, mis ilmus esimest korda 1923. aastal inglise keeles. See raamat on üks 20. sajandi tuntumaid kirjandusteoseid, mida on müüdud üle 100 miljoni eksemplari ja tõlgitud enam kui sajasse keelde. Kunstis andekas ja sümbolistlikku stiili viljelenud Gibran illustreeris 1923. aasta „Prohveti“ ise. Ta alustas „Prohveti“ kirjutamist noore mehena ning see ilmus autori 40. eluaastal. Eesti keeles ilmus „Prohvet“ esimest korda 1995. aastal Loomingu Raamatukogu sarjas, tõlkijad Doris Kareva ja Anu Saluäär.
pisi|Kahlil Gibrani sümbolistlik illustratsioon 1923. aastal ilmunud „Prohvetis“

 Sisukokkuvõte 
Peale kahtteist aastat Orfaleesi linnas elamist on saabumas laev, mis viib armastatud prohveti Almustafa tagasi kodusaarele. Enne lahkumist kogunevad linnaelanikud tema ümber ning paluvad Almustafal viimase asjana kõnelda inimelu puudutavatel teemadel. Järgnevad lühikesed kõned kahekümne kuuel teemal. Lõpuks jätab ta inimestega hüvasti ning lahkub.

 Alapeatükid 
Raamat jaguneb 28 alapeatükiks, millest 26 tegelevad eraldiseisvate teemadega. Kõik peatükid peale esimese ja viimase algavad linnaelaniku küsimusega mõne teema kohta ja jätkuvad prohvet Almustafa vastusega.

Järgnevalt on loetletud alapeatükkide teemad esinemisjärjekorras. Teemad 2–27 on esitatud niisuguses kirjapildis nagu nad esinevad teoses: 

 Laeva saabumine
 Armastus
 Abielu
 Lapsed
 Andmine
 Söömine ja Joomine
 Töö
 Rõõm ja Kurbus
 Majad
 Rõivad
 Ostmine ja Müümine
 Kuritöö ja Karistus
 Seadused
 Vabadus
 Aru ja Kirg
 Valu
 Enesetundmine
 Õpetamine
 Sõprus
 Kõne
 Aeg
 Hea ja Kuri
 Palve
 Nauding
 Ilu
 Usk
 Surm
 Hüvastijätukõne

 Tegelased 
Prohvet Almustafa on raamatu nimitegelane, kelle nimi tähendab araabia keeles ‘valitud’. See on ka islami prohveti Muhamedi üks nimedest, mis kõneleb sufi ja islami mõjudest Gibrani elus.

Almitra on Orfaleesis elav nägijatar. Ta on ainuke tegelane Almustafa kõrval, kelle nime mainitakse. 

Linnaelanikud suhtuvad Almustafasse kui armastatud prohvetisse ja paluvad tal kõnelda. Raamatus on mainitud linnaelanike ameteid.

 Teemad 
Raamat käsitleb universaalseid inimelu puudutavaid teemasid. Almustafa kõned on aforistlikud ning teemakäsitlused romantilised ja humanistlikud. Võib öelda, et Almustafa kõneleb „Prohvetis“ Gibrani enda häälel. Prohvet Almustafa elu kaugel kodust saab võrrelda Gibrani enda immigrandi seisusega ning peegeldab tema üksildust ja koduigatsust; kauaoodatud laeva saabumine Gibrani kui romantiku nägemust surmast. Et Almustafa käsitleb 26 teemat viimasel hetkel enne oma lahkumist, viitab nende viivitamatule olulisusele. 

Almustafa ülistab armastust ja vabadust, aga vastupidiselt seavad institutsioonid ja jõustruktuurid ahelaid. Üks keskseid teemasid on armastus ja armastuse seos tegevustega inimese elus. Armastus õpetab elu hindama. Teos tõstab kõrgeks kõikide inimeste jumalanäolisust. Almustafa kõneleb rõõmu olulisusest ning rõõmu ja kurbuse lahutamatusest. Tõeline vabadus väärib ohvrit, vabanemist omaenda hirmudest ja ihadest.

 Keel ja rütm 
Teos ei järgi ühte kindlat rütmiskeemi – rütm varieerub. „Prohveti“ keel ei ole modernistlik. Teos kasutab palju piibellikku keelt.

 Menu ja kriitika 
„Prohvet“ sai peale ilmumist kiiresti populaarseks ning on seda tänase päevani. „Prohvetil“ oli oma koht 1960ndate USA kontrakultuuris, kus romantiline teos sobis kokku toonase õhustikuga. Teost võib koguni pidada tollase mittereligioosse aja piibliks. Praegu võib leida „Prohvetit“ raamatupoes new age’i või kinkeraamatute osakonnast. Katkendeid raamatust loetakse ette, eriti on need au sees abielutseremooniatel: 

Armastage teineteist, aga ärge põimige armastusest kütket;

Olgu armastus pigem voogav meri teie hingede kallaste vahel.

Täitke teineteise kruus, kuid ärge jooge ühest ja samast.

Andke teineteisele osa oma leivast, kuid ärge sööge ühtsama viilu.

Laulge ja tantsige koos ja olge rõõmsad, kuid las kumbki teist olla üksi,

Nagu on üksi ja omaette lautokeeled, ehk nad küll värelevad sellestsamast muusikast.

„Prohvetist“ on vaimustunud mitmed kuulsused. Näiteks Elvis Presley, kes sarnaselt Gibranile tegeles vaimsete teemadega, ent ei soovinud end siduda institutsionaalse religiooniga ning tundis rahulolematust moodsa ühiskonna nähtuste suhtes. Kaasaegsetest on inspiratsiooni saanud luuletaja Rupi Kaur, kes esindab samuti populaarluulet ja -vaimsust. 

Teose tuntust arvestades on „Prohvet“ saanud suhteliselt vähe teaduslikku tähelepanu. Kui tavalugeja leiab „Prohvetist“ inspiratsiooni, siis Lääne teadlaste silmis, kes uurivad peamiselt tema ingliskeelseid teoseid (nagu „Prohvet“), on Gibrani tööd olnud kommertslikud, sotsioloogilise, kuid ilma kirjandusliku väärtuseta. Kriitikat saab näiteks teose ülim universaalsus ja pidepunkti puudumine, mis lubab sellest mida iganes välja lugeda. Raamatu peategelane on romantiline prohvet Almustafa, kes ei pea kokku puutuma elu igapäevaste raskustega. Kritiseeritakse seda, et „Prohvet“ on liialt pehme, sentimentaalne ega paku piisavat väljakutset. Populismi heidetakse ette ka autori isikule. The New Yorkeris ilmus 2007. aastal teosest ja autori isikust küüniline artikkel „Prophet Motive“. Kirjanduskriitikud näevad sarnasusi „Prohveti“ ja Nietzsche „Nõnda kõneles Zarathustra. Raamat kõigile ja ei kellelegi“ stiilis ja struktuuris. 

 Autori elu seosed „Prohvetiga“ 
Autor Kahlil Gibrani silmis oli luuletaja prohvet. Sarnast vaadet luuletaja religioossest rollist on jaganud mitmed tema eeskujud nagu Walt Whitman, Auguste Rodin, Percy Bysshe Shelley. 

Gibran oli kompleksne isik, sotsiaalne kameeleon, kes levitas endast eri seltskondades ja paikades erinevaid jutte. Teda on peetud kultuuride- ja religioonideüleseks sümboliks, sest nii oma päritolu, immigrandi staatuse kui usu poolest võib ta olla eeskujuks paljudele erinevatele inimrühmadele. Gibran sündis küll idakatoliku kirikute alla kuuluvate maroniitide keskele tänapäeva Liibanoni alal, kuid ta polnud teiste religioonide suhtes vaenulik. Gibrani maailmavaade oli paljuski kristlik, kuid tema arusaamad läksid ortodokssuse piiridest kaugemale, näiteks uskus ta reinkarnatsiooni. Gibranil oli kombeks ka tõmmata paralleele enda ja Kristuse vahele ning tema moodi kõneleda.
pisi|283x283px|Kunstnik Fred Holland Day tehtud foto noorest Kahlil Gibranist
1895. aastal jõudis 12-aastane Gibran koos ema, õdede ja poolvennaga Bostonisse. Kunstis andekas teismeline poiss sattus jõuka ekstsentrilise kunstniku Fred Holland Day käe alla, kellest sai poisile õpetaja ja isafiguur. Skandaalse kunstniku juures sai Gibranist romantik. Tollane USA romantismilaine lubas ka rahval vaimustuda Gibrani loomingust ja tema eksootikast. 1898.–1902. aastatel jätkas Gibran oma õpinguid ema õhutusel kodumaal, kus ta puutus kokku araabia ja prantsuse kirjandusega.

Oma edaspidise elu igatpidi suure toetaja, rikka Mary Haskelliga kohtus Gibran 1903. aastal oma kunstinäituse avamisel Holland Day stuudios. Lisaks tema rahalisele, romantilisele ja emalikule toele tegi Mary Haskell ära suure töö ka „Prohveti“ keelelisel toimetamisel, sest Gibran ei kirjutanud teost oma emakeeles. Haskelli ja nende lähikondlaste seltskonnas arutati koos filosoofia ja teosoofia üle. 

Gibrani on seostatud ka islami müstikavoolu sufismiga, sest ta kirjutas sufi figuuridest ja joonistas sufi müstikut al-Ghazalit. Samuti seob teda sufidega usk keha ja hinge ühtsusesse suurema jumaliku ühtsuse all. Kuid Gibrani hea sõber Mikhail Naimy on pidanud sarnasusi sufismiga romantismi ja ameerika transtsendentalismi mõjudeks, lisaks sarnasusi hinduismi ja budismiga pigem teosoofia mõjudeks. Kui seostada Gibrani läänelike ideedega, siis võib küsida, kas ta on assimileerunud või oma kultuuri reetnud, aga kui teda seostada sufidega, saab teda siduda islamiga.
pisi|290x290px|Kahlil Gibran 1913. aastal
Kahlil Gibrani ja tema ringkonna araabia kirjanikke mõjutasid ameerika transtsendentalistid nagu Walt Whitman, Henry Wadsworth Longfellow ja Ralph Waldo Emerson. Gibrani on nimetatud ka new age’i esiisaks. 

Lähemates suhetes, st romantilistes suhetes ja suhtes ainsa elava õe Mariannaga heideti Gibranile ette isekust ja eemalolevat käitumist. Oma sõprade seltskonnas oli ta kõigest hoolimata elu lõpuni armastatud ning oli ühendav lüli isegi pingelisel sõdadevahelisel ajal. Suurt vastuolulisust enda elus tunnetas ta oma elu viimastel aastatel. Gibran oli kimpus ka alkoholismiga ning ta suri lõpuks maksatsirroosi. Kuigi Gibran kritiseeris oma eluajal kiriku institutsiooni, peeti talle kaks maroniidi matust. 

Elu keerdkäikude ja eelarvamuste objektiks olemise kiuste saavutas ta Läänes tänu oma päritolule ja kultuuri rakendamisele edu. Läänes on nähtud teda prohveti ja müstikuna, kuid Idas on ta oluline luuletaja. Tema keeleliselt uudsed araabiakeelsed originaalteosed on menukad araablaste seas. Gibrani araabiakeelsed tekstid on saanud küll rohkem teaduslikku tähelepanu, ent rahvusvahelise kuulsuse on toonud talle siiski tema ingliskeelne looming. 

 Järg 
1933. aastal ilmus postuumselt teosele järg „The Garden of the Prophet“. See ilmus eesti keeles 2000. aastal pealkirjaga „Prohveti aed“.

 Viited 

 Kirjandus 

Kategooria:1923. aasta kirjandusteosed