Kultuuriväärtuste konserveerimine ja restaureerimine

Kultuuriväärtuste konserveerimine ja restaureerimine keskendub kultuuriväärtuste (materiaalse kultuuripärandi), sealhulgas kunstiteoste, arhitektuuri, arheoloogia ning muuseumikollektsioonide kaitsele ja hooldamisele.  Konserveerimistegevused hõlmavad ennetavat konserveerimist, uurimist, dokumenteerimist, uurimistööd, töötlemist ja haridust.  See valdkond on tihedalt seotud konserveerimisteaduse, kuraatorite ja registripidajatega.

 Definitsioon 
paremal|pisi|Püha Kolmainsuse samba hindamine ja konserveerimine Olomoucis (Tšehhi Vabariik) 2006. aastal
Kultuuriväärtuste säilitamine hõlmab kaitsmist ja restaureerimist, kasutades „kõiki meetodeid, mis osutuvad tõhusaks selle vara võimalikult kaua algsele seisukorrale lähedal hoidmisel”.  Kultuuripärandi säilitamine on sageli seotud kunstikogude ja muuseumidega ning hõlmab kollektsioonide hooldamist ja haldamist jälgimise, uurimise, dokumenteerimise, eksponeerimise, ladustamise, ennetava konserveerimise ja restaureerimise kaudu. 

Valdkonna ulatus on laienenud kunstiteoste konserveerimisest – mis keskendub kunstiteoste ja arhitektuuri kaitsele ja hooldusele – laiemale  kultuuripärandi säilitamisele, mis hõlmab lisaks ka paljude teiste kultuuri- ja ajalooteoste kaitset ja hooldust. Kultuuripärandi säilitamist võib kirjeldada kui eetilise majandamise liiki.

Kultuuriväärtuste kaitsmisel järgitakse lihtsaid eetilisi juhiseid:

 Minimaalne sekkumine;
 Sobivad materjalid ja pöörduvad meetodid;
 Kõigi tehtud tööde täielik dokumentatsioon.

Tihti tehakse kompromisse välimuse säilitamise, algse disaini ja materjali omaduste säilitamise ning muutuste tagasipööramise võimaluse vahel. Nüüd rõhutatakse tagasipööratavusele, et vähendada probleeme edaspidise töötlemise, uurimise ja kasutamisega.

Selleks, et konservaatorid saaksid valida sobiva konserveerimisstrateegia ja rakendada vastavalt oma erialaseid teadmiseid, peavad nad arvestama sidusrühmade seisukohti, väärtusi, kunstniku kavatsust, teose tähendust ja materjali füüsilisi vajadusi.

Cesare Brandi kirjeldab oma teoses „ Restaureerimise teooria “ restaureerimist kui „ metodoloogilist hetke, mil kunstiteost hinnatakse selle materiaalses vormis ning ajaloolises ja esteetilises duaalsuses, eesmärgiga seda tulevikule edasi anda“.  

 Ennetav kaitse 
Paljud kultuuripärandi teosed on tundlikud keskkonnatingimuste, näiteks temperatuuri, niiskuse ning nähtava valguse ja ultraviolettkiirguse suhtes. Neid teoseid tuleb kaitsta kontrollitud keskkonnas, kus sellised muutujad hoitakse kahjustusi piiravate tasemete piires. Näiteks akvarellmaalid vajavad pigmentide pleekimise vältimiseks kaitset otsese päikesevalguse eest.

 Sekkuv konserveerimine ja restaureerimine 

Kultuurikonservaatori peamine eesmärk on vähendada objekti hävinemise kiirust. Selle eesmärgi saavutamiseks võib kasutada nii mittesekkuvaid kui ka sekkuvaid meetodeid. Sekkuv konserveerimine viitab mis tahes otsesele interaktsioonile konservaatori ja objekti materiaalse kanga vahel. Selliseid meetodeid viiakse läbi erinevatel põhjustel, sealhulgas esteetilised valikud, struktuurilise terviklikkuse stabiliseerimisvajadused või kultuurilised nõuded immateriaalse järjepidevuse tagamiseks. Sekkuvate töötluste näideteks on aastatega tumenenud laki eemaldamine maalilt, vaha pealekandmine skulptuurile ning köite märgpesu ning uuesti köitmine. Valdkonna eetilised standardid nõuavad, et konservaator põhjendaks sekkumistegevusi täielikult ning viiks läbi dokumentatsiooni enne töötlust, selle ajal ja pärast seda.

Kultuuripärandi konserveerimise üks juhtpõhimõtteid on traditsiooniliselt olnud tagasipööratavuse idee, mille kohaselt peaksid kõik objektiga tehtavad sekkumised olema täielikult eemaldatavad ning objekti peaks saama taastada tema konserveerimiseelsesse olekusse. Kuigi see kontseptsioon jääb valdkonna juhtpõhimõtteks, on seda konserveerimise valdkonnas laialdaselt kritiseeritud  ja paljud peavad seda nüüd "hägusaks kontseptsiooniks".  Teine oluline konserveerimise põhimõte on see, et kõik muudatused peaksid olema hästi dokumenteeritud ja originaalist selgelt eristatavad. 

 Jätkusuutlik konserveerimine 
Tunnistades, et konserveerimistavad ei tohiks kahjustada keskkonda, inimesi ega kaasa aidata globaalsele soojenemisele, on konserveerimise-restaureerimise eriala viimasel ajal keskendunud tavadele, mis vähendavad jäätmeid, energiakulusid ja minimeerivad mürgiste või kahjulike lahustite kasutamist. Mitmed uurimisprojektid,   töörühmad  ja muud algatused on uurinud, kuidas konserveerimisest saaks keskkonnasäästlikum eriala.   Jätkusuutliku konserveerimise tavad kehtivad nii kultuuriasutustes  (nt muuseumid, kunstigaleriid, arhiivid, raamatukogud, uurimiskeskused ja ajaloolised paigad) kui ka ettevõtetes ja erastuudiotes. 

Vaata ka
Konserveerimine (ehitus)
Restaureerimine

 Viited 

Kategooria:Kultuuripärand
Kategooria:Museoloogia