Platinotüüp

Platinotüüp (inglise k platinum print) on eriti vastupidav, kauapüsiva kujutisega fotograafiline pilt, mida tehti plaatina soolade abil valgustundlikuks muudetud paberile või muule alusele. Platinotüüpia on ajalooline fototrükitehnika. Platinotüüpide kujutis oli hinnatud oma eriliselt delikaatse kujutise ja diskreetsete halltoonide poolest - neid iseloomustab tonaalne külmus - kujutis koosneb sinakasmustadest ja õrnade üleminekutega halltoonidest. Platinotüübid on ajas eriti vastupidavad, nende eluiga ületab tavaliste fotode oma mitmekordselt. Plaatina grupi metallid on väga stabiilsed keemiliste reaktsioonide suhtes, mis võivad trükist kergesti kahjustada, isegi stabiilsemad kui kuld.Stevenson, John (2007-09-24). "Platinum Photography". The Collector's Guide. Archived from the original on 2024-06-29. Retrieved 2013-07-28. Hinnanguliselt võib plaatinast kujutis püsida tuhandeid aastaid.Platinotüüpia tehnoloogilise protsessi leiutas inglane William Willis 1873. aastal. Kaubanduslikult hakati vajalikke pabereid tootma 1879. aastal. Oma kaunite kujutiste tõttu sajandivahetuse kunstpaberiks kutsutud materjal oli populaarne kuni I maailmasõja alguseni, mil plaatina muutus defitsiitseks ja seda hakati asendama üsna sarnaseid tulemusi andva ent odavama pallaadiumtehnoloogiaga. Lõplikult loobuti plaatinapaberi tootmisest siiski umbes 1930.datel aastatel. Platinotüüpiat kasutasid kõige aktiivsemaltnn piktoristliku fotograafia viljelejad. Tuntuimaks fotograafiks, kes platinotüüpiat edukalt kasutas, oli Frederick H. Evans. Tema tegi oma fotosid plaatina ja raudtsüaniidi segust koosnevale emulsioonile ja sai tulemuseks kauneid sinakas või rohekas-sinakas tonaalsuses teoseid.

 Protsess 
Plaatinaprotsess nõuab otsest kokkupuudet negatiiviga, ilma suurendamiseta, seega pidid negatiivid olema veatud ja sama suured kui soovitud pilt. Seejärel kaeti paber käsitsi plaatinaemulsiooniga. Kui paber kuivas, asetati see negatiivi peale ja seejärel valgustati seda enne töötlemist. Põhjalikud katsed näitasid, et prinditud pildi uuesti katmine sekundaarse emulsiooniga ja sama pildi teise või kolmanda särituse tegemine ühele paberilehele andis suurema sügavuse ja peenema tulemuse. Negatiivi ja prinditud pinna joondamise probleem lahendati mitme särituse korral, laenates tehnikat graafilisest kunstist - paber kinnitati alumiiniumlehele, mille ülemise serva ääres oli mitu registreerimisjoont. Emulsioonide valmistamise suhtes oldi ettevaatlik ja täpsed koostised varieerusid märkimisväärselt. Soovitud efektide saavutamiseks lisati katetesse sageli pallaadiumi- ja rauasoolasid."Irving Penn - Photographs New York Tuesday, April 4, 2023".

 Viited 

Kategooria:Fotograafia