Padjamärkmed

"Padjamärkmed" (jaapani keeles 枕草子, Makura no Sōshi, ka 'Padjaraamat') on Jaapani õukonnadaami Sei Shōnagoni (u 966 – 1025) zuihitsu žanris kirjutatud teos Heiani perioodi umbes 990ndatel-1000ndatel. Seda loetakse jaapani kirjanduse üheks klassikaliseks teoseks, kõrgkultuuri esindajaks ning oluliseks ajalooallikaks. See on üks esimesi teoseid zuihitsu žanrist vanas Jaapanis.McKinney, Meredith. "Meredith McKinney on Sei Shonagon's Masterpiece." Kyoto Journal. http://www.kyotojournal.org/the-journal/in-translation/on-translating-a-classic/

Shōnagoni teos on keisrinna Fujiwara no Teishi teenistuses elatud aastate ajal kirjutatud isiklik päevikustiilis kogumik esseesid, uitmõtteid, arvamusi, õukonnasündmusi, luuletusi, elu kirjeldavaid lõike ja nimekirju nii füüsilistest objektidest kui emotsionaalsetest hetkedest. 
pisi|Sei Shōnagon 17. sajandi illustratsioonil
Kuna naised olid Heiani perioodil avalikust ja poliitilisest elust välja jäetud, oli haritud kõrgema klassi ja naistel kirjutamiseks palju aega. “Padjamärkmed” oli mõeldud isiklikuks otstarbeks sisemiste mõtete ja tunnete väljendamiseks, mida autoril õukonnas madalama positsiooni tõttu avalikult öelda ei lubatud. Kuigi Shōnagon kunagi ei kavatsenud oma teost avaldada, sattus käsikiri peatükkide kaupa õukonnas lugemiseks käest kätte liikuma. Raamatu lõpus mainib autor, et kirjutis sai avalikuks kogemata, kui ta jättis selle padjale, mille ta oli välja pannud külalisele, kes selle tema palvetest hoolimata endaga kaasa viis. Ka teoses endas on tõendeid selle kohta, et ta oli õukonnas oma lugejatest teadlik.

„Padjamärkmed“ on kirjutatud lühikeste lõikudena ja selle sisu on ka tänapäeva jaapani keele kõnelejatele kergesti arusaadav. See kirjutati jaapani keeles, nagu teised tolleaegsed naiskirjanike teosed; ainsad hiinakeelsed terminid on kohanimed ja isikutiitlid. 10. sajandi lõpus ja 11. sajandi alguses kirjutasid Jaapani mehed tavaliselt hiina keeles, samas kui naised kirjutasid eranditult jaapani hiragana silptähestikus. Shōnagon kasutas kirjutistes ka kanjit, mida peeti meeste kirjaviisiks ja mis näitas tema kõrget haritust. Penney, Matthew. "The Pillow Book". Salem Press Encyclopedia 2016: Research Starters.

Mitusada aastat eksisteeris teos ainult käsikirjadena, kuni esmakordse trükkimiseni 17. sajandil. Selleks ajaks oli raamatust säilinud erinevaid versioone, sest varasemad ümberkirjutajad võisid sissekannete järjekorda muuta ning lisada, toimetada või kustutada lõike.

T. A. Purcelli ja W. G. Aston tõlkisid kuus lõiku raamatust esmakordselt inglise keelde 1889. aastal. Teiste ingliskeelsete tõlgete hulka kuuluvad Arthur Waley osaline tõlge 1928. aastal, Ivan Morrise esimene täielik tõlge 1967. aastal ja Meredith McKinney täielik tõlge 2006. aastal. Eesti keelde tõlkis selle Jaapani uuringute lektor Alari Allik 2021. aastal.Shōnagon (2021). Padjamärkmed (Allik, A. Tõlge). Tallinna Ülikool. Tõlge sai Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali 2021. aasta aastaauhinna võõrkeelest eesti keelde tõlkimise kategoorias.Eesti Kirjanike Liit (15. märts 2022). Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali 2021. a. aastaauhinnad. https://www.ekl.ee/eesti-kultuurkapitali-kirjanduse-sihtkapitali-2021-aastaauhinnad/

Teose põhjal lõi Suurbritannia režissöör Peter Greenaway 1996. aastal samanimelise filmi “The Pillow Book”.

 Vaata ka 

 Genji monogatari
 Murasaki Shikibu

 Viited 

Kategooria:Jaapani kirjandus