Ajalooline pragmaatika

Ajalooline pragmaatika on uurimisvaldkond, mis uurib pragmaatilisi aspekte konkreetsete keelte ajaloos. See uurib keelekasutuse erinevaid aspekte keele arengu varasemates etappides, keelekasutuse diakroonilist arengut ja uurib keele muutumise pragmaatilisi motiive.Jucker, A. H. (2006). Historical pragmatics. In John Benjamins Publishing Company eBooks (pp. 1–14). https://doi.org/10.1075/hop.10.his2 Selle eesmärk on mõista, kuidas suhtlusnormid, keele funktsioonid ja tähendused on erinevates ajaloolistes ja sotsiaalsetes kontekstides arenenud. 

Ajalooline pragmaatika lähtub pragmaatika üldpõhimõtetest, uurides keele tähenduse ja kasutuse sõltuvust kontekstist, kuid lisab sellele ajalise mõõtme, et analüüsida keelekasutuse dünaamikat minevikus. Uuringud ajaloolise pragmaatika valdkonnas on enamasti põhinenud kirjalike keelekorpuste uurimisel.Taavitsainen, Irma, ja Andreas H. Jucker. "Historical Pragmatics: What It Is and How to Do It." Journal of Historical Pragmatics 1, no. 1 (2000): 1–24.

 Kujunemine ja areng 
Ajalooline pragmaatika kui teadusharu sai alguse 20. sajandi lõpusJucker, Andreas H., ja Irma Taavitsainen. Historical Pragmatics. John Benjamins, 2000.. 1980.–1990. aastatel hakkasid pragmaatilised uuringud pöörama tähelepanu ajaloolistele tekstidele ning 2000. aastatel avaldasid uurijad nagu Jucker ja Taavitsainen ulatuslikke teoseid, mis süstematiseerid ajaloolise pragmaatika kui teadusharu. Ajalooline pragmaatika tugineb pragmaatikale ning uurib keelekasutuse kontekstuaalseid aspekte ja ühendab selle ajaloolise keeleteaduse meetoditega, et analüüsida keele arengut ajalises kontekstis. Ajalooline pragmaatika on eriti tihedalt seotud inglise keele ajaloolise arengu uurimisega, kuid seda on rakendatud ka teiste keelte analüüsis, nimelt saksa ja romaani keelte analüüsis.

 Peamised uurimisküsimused ja teemad 
Ajalooline pragmaatika uurib, kuidas viisakusstrateegiad ja -normid on arenenud ning milline on nende seos sotsiaalsete muutustega. Näiteks keskenduvad mitmed uuringud inglise keele viisakusnormidele keskajal ja varauusajal, kasutades tekstinäiteid kirjavahetusest, kirjandusest ja kohtudokumentidest. 

Samuti on oluline uurimisala kõneaktide analüüs, mis võimaldab mõista, kuidas eri ajastutel on kasutatud lubadusi, keelde, küsimusi ja teisi kõneakte vastavalt sotsiaalsele ja kultuurilisele kontekstile.

 Olulised teadlased 
Andreas H. Jucker ja Irma Taavitsainen: nende toimetatud teosed, näiteks "Historical Pragmatics", on ühed teadusharu põhiallikad.

Richard J. Watts: tema uuringud viisakuse ja selle ajaloo kohta on aidanud mõista, kuidas sotsiaalne hierarhia on mõjutanud suhtlusnorme.

Jonathan Culpeper: tuntud oma tööde poolest, mis seostavad pragmaatikat ja kirjandusuuringuid.

 Viited 

Kategooria:Keeleteadus