Andorra esiaeg

See on ülevaade Andorra esiajast

Andorra vanimad esiaja leiud pärinevad Balma de la Marginedast. Würmi jäätumise järgne sulamine tõi Püreneedesse Homo sapiensi. Tegu oli toitu otsivate nomaadidega, kes tulid naaberaladelt ja elasid Andorra alal ajutiselt. Aja jooksul tekkis paikne eluviis, et saaks tegelda põlluharimisega. Kuigi võeti kasutusele pronks ja lõpuks ka raud, pole märke eluviisi olulisest muutusest nagu mujal Euroopas. Selline olukord on tüüpiline mägialadele, ka näiteks Šveitsis. 

Andorra ala mainib juba Polybios. Roomlased nimetasid andosiinideks ibeeri hõimu, kes elas Andorra alal ja kellel oli tõenäoliselt samasugune eluviis nagu ibeeridel.

Uurimised lubavad oletada, et Andorra kohanimed tulevad baski keelele lähedasest keelest. Oletatavasti elasid andosiinid keldi ja ibeeri kultuuri kokkupuutealal. Encampi vallast on leitud dolmeneid.

Kaljujooniseid on tõlgendatud algelise kirjana ja peetud tõenäoliseks nende pärinemist pronksiajast, kuid hilisemad uurimused on dateerinud need hilisemasse aega, mis on rohkem seotud ibeeri kultuuriga. Uusajal on neist inspiratsiooni saanud uskumused, mis seostasid neid nõidusega.

Esiaja arheoloogiline uurimine toimus põhiliselt 1980ndatel ja  1990ndatel.

 Kiviaeg 
 Hilispaleoliitikum 
Esimesed jäljed inimtegevusest Andorra alal pärinevad hilispaleoliitikumist ajast, mil Würmi jäätumine lõppes.Guillamet Antoni 2009: 18–31.Armengol Aleix 2009: 44–92. Kliima oli parasvöötmele omane, olid taimkate, vooluveekogud ja loomad. Sinna ilmus rühm kütte-korilasi Ariège'i jõe ja Segre jõe piirkonnast, kes elasid suviti Balma de la Margineda kaljuvarjualuses, nii et tegu oli hooajalise laagripaigaga. 10 000 aastat tagasi oli Andorra alal teistel aastaaegadel tormide, lume ja  halva ilma tõttu raske elada. Balma de la Margineda oli vähemalt suvel hea koht mäestiku ületamiseks. See oli ka ideaalne koht küttimiseks ja kalapüügiks: Andorras oli harilikke mägikitsi, forelli ja metskitsi.Informació sobre la Balma de la Margineda, el Castell de Sant Vicenç i el Jaciment de la Roureda de la Margineda, elcami.cat.Guillamet Antoni 2009 30, 31.Armengol Aleix 2009: 44–93.

Balma de la Margineda paikneb Sant Julià de Lòria vallas La Marginedas 970 m kõrgusel merepinnast Valira jõe orus. Need kütid-korilased on jätnud sinna maha peamiselt Azili kultuuri harpuune, mida nad kasutasid forelli- ja angerjapüügiks, nüri "seljaga" mikroliite, mida kasutati odaotstena, veeriskive, millele on Azili kultuuri stiilis kraabitud abstraktseid kujundeid, ja kolmnurkseid mikroliite, mida kasutati nooleotstena.Guillamet Antoni 2009: 30, 31.Armengol Aleix 2009: 44–92. Turistid neid esemeid veel näha ei saa. Neid pidi eksponeeritama Pau muuseumis, kuid suure majandussurutise tõttu lükati see edasi.

 Neoliitikum 
Balma de la Marginedast on leitud ümaraid ja lihtsaid keraamilisi vorme, mis on tüüpilised neoliitilisele revolutsoonile. On täheldatud rahvaarvu kasvu 6. aastatuhandel ja koha kasutamist karjamaana, seega mindi seal üle paiksele eluviisile. Siiski jäeti see koht 6640 eKr maha ja inimese areng jätkus Madriu-Perafita-Clarori orus ja teistes Andorra kohtades.
Guillamet Antoni 2009: 32, 33.Armengol Aleix 2009:  44–92.

Madriu org oli alaline laager, kus põllumajandus oli algusjärgus ja viljelus oli rööpne küttimise ja korilusega. Inimeste rühmad, kes seal elasid, olid vähe struktureeritud ning võõrapärased tööriistad ja ehted kinnitavad oletust, et vaheldusid rühmad Segre jõe piirkonnast ja Oksitaania alalt. Kits, lammas ja veis olid seal kodustatud ning forellid, angerjad, juurviljad ning nisu ja oder oli toit, millest elati.Guillamet Antoni 2009: 32, 33.Armengol Aleix 2009:  44–92.

Ordino ja Sant Julià de Lòria vallas on keskmisest neoliitikumist ja hilisneoliitikumist jälgi keerulisematest ühiskondadest. Sellest annavad tunnistust Segudeti haud Ordino vallas ja La Feixa del Moro haud Juberris. Segudeti hauapanusega matusest on leitud 30–35-aastane naine, kes on maetud  käevõrudega ja kelle ehted on osalt keraamilised. La Feixa del Morost on leitud kivikirstmatuseid, mis kuulusid hooajalistele asukatele, kes  tundsid juba põlluharimist ja keraamikat ning oskasid elada onnides. Radiosüsinikumeetodil tehtud dateeringute järgi pärineb  Segudeti haud umbes ajast 4300 eKr ja La Feixa del Moro haud umbes ajast 4930 eKr.Guillamet Antoni 2009: 32, 33.Armengol Aleix 2009:  44–92.

 Andorra esimene dolmen
Aastal 2019 leiti Andorrast dolmeni jäänused. Proove hakati uurima sama aasta septembris. Leiukoht on Encampi vallas 2000 m kõrgusel matkaraja Ruta dels Orris ääres. Selle neoliitilise arhitektuurimälestise olemasolust teatas Encampi valla hügieeni-, keskkonna- ja põllumajandusamet. Teatati, et kui leid osutub tõepoolest dolmeniks, siis on tegu Andorra esimese teadaoleva hauapühamuga.
.El primer dolmen d'Andorra, a tocar, ara.ad, 4.7.2019. See on kinnitust leidnud. Kääpale pandi nimeks Cubili tumulus (Túmul del Cubil). 

 Pronksiaeg 

pisi|Kaljujoonised Canillo vallas Pratsis. Selle avastajad peavad seda pronksiaegseks hauapühamukohaks. Kaljujoonised on nimetatud kalju Roc de les Bruixes järgi
Põlluharimine, keraamika ja raud võeti kasutusele järk-järgult, mitte üleöö. Samal ajal kui Lähis-Idas toimusid pronksiajal tohutud muutused, elati Andorras endiselt nagu neoliitikumis. Osalt Püreneede isoleerituse tõttu võtsid Andorra esmaasukad mujalt pärit uuendused väga visalt omaks.Guillamet Antoni 2009: 34, 35.Armengol Aleix 2009: 44–92.

Andorras oli pronksiajal segamajandus: karjakasvatus domineeris  põlluharimise üle, kuid säilisid küttimine ja korilus. Hakkasid tekkima suuremad asulad ja hakati metalli tootma, kuid eluviis oluliselt ei muutunud. Neoliitilise Andorra paiksetel elanikel oli seitse asulakohta, mille nad rajasid põlluharimiseks soodsamaid kohti otsides. Need asulakohad paiknesid Andorra peaoru põhja juures üle poole kilomeetri ulatuses Santa Coloma ja Andorra la Vella vahel. Need on El Cedre asulakohad (Estacions del Cedre). Need paiknesid oru kõige päikesepaistelisemal nõlval Andorra la Vella orupõhja tasandiku seisuveekogude ääres. See oli Andorras üks tihedamalt asustatud piirkondi, kuid mitte ainuke. Pronksiajast pärinevad ka Fossa de Prats ja Roc de les Bruixese kaljujoonised (Roc d'Enclari leiukoht), kuid neid on keeruline dateerida, sest neoiitiline eluviis jätkus.Guillamet Antoni 2009: 34, 35.Armengol Aleix 2009: 44–92.

Pratsi leiukoht on ruudukujuline auk, mille kohal on kividega kaetud struktuur. See asub Canillo vallas Pratsis. Sealt on leitud keraamilisi nõusid, mis sisaldasid piimatooteid, teravilja ja harilikku ogaõuna. Analüüsid viitavad sellele, et tegu võis olla hauapanusega matusekohaga või ohverdamispaigaga. Pratsist on avastatud ka Roc de les Bruixese kaljujoonised, mida avastajad peavad pronksiaegses pühamuks. Sellepärast võis läheduses olla asula. Et joonised on kraabitud kivisse, ei saa neid täpselt dateerida ja ei saa kindlalt väita, et tegu on Andorra esimeste kirjamärkidega.Guillamet Antoni 2009: 34, 35, 38, 39.Armengol Aleix 2009: 44–92. Canillo jäähalli (Palau de Gel) sissepääsu juures on nende kaljujooniste koopia.

 Rauaaeg 


750. aasta paiku eKr, rauaaja keskel, rajasid kreeklased ja foiniiklased Pürenee poolsaarele kolooniaid. Poolsaare lõunaosa koloniseerisid rohkem foiniiklased, Kataloonia ala rohkem kreeklased. Kreeka kolooniate selged näited on Emporion ja  Massalia (Marseille). See asustus jäi püsima ja põliselanikud pidid õppima kolonistidega koos elama. Tasapisi kohanesid põliselanikud uustulnukate kultuuriga. Poolsaarel domineerisid ibeerid ja ibeeri kultuur. Ibeeri maailm ulatus Andaluusia alast Languedoci alani, hõlmates ka Andorra.Guillamet Antoni 2009: 36, 37.Armengol Aleix 2009: 44–92.

Ei ole tõendeid, et Andorra elanikud oleksid ibeeri kultuuri omaks võtnud. Ibeerid ei olnud homogeenne rühm ja neil olid erinevad hõimud, mille pärast roomlased nimetasidki iga hõimu eraldi nimega. Paistab, et nad nimetasid Andorra elanike andosiinideks, kuigi see ei ole piisavalt tõendatud. Läheduses elasid tserretaanid, jatsetaanid, bargusiid, ausetaanid, ilergeedid, sordonid jt. Andorrast on leitud rauaajale iseloomulikku rauda, pronksi ja keraamikat. Leiukohti on neli:

 Roc d'Enclar Andorra la Vellas, 
 El Cedre asulakohad, 
 Roc de l'Oral Encampi vallas, 
 L'Antuix (Escaldes-Engordany vald)Guillamet Antoni 2009: 36, 37.

Kõige silmapaistvam on El Cedre leiukoht, sest sealt on leitud koduahi, ja mõned potikedraga (rauaaja tunnus) valmistatud keraamika tükid. Ahjul on meetrise läbimõõduga sõõrjas alus ja selle kõrgus on 88 cm. Leidude vähesus ja see, et Andorra elanikud säilitasid neoliitilise eluviisi, raskendavad  rauaaja dateerimist Andorras. Roc de l'Orali juurest Encampi vallast on leitud 2. sajandist eKr pärinev jalakesekujuline pronksist ese, mida peetakse votiiviks või amuletiks,  mis on Andorras ainulaadne. Täiesti ilma arheoloogilise kontekstita on leitud umbes 17 pronks- ja hõbemünti, mida saaks seostada ibeeri kultuuriga, kuigi see pole kindel. Kaks neist on  leitud  Roc d'Enclari juurest Andorra la Vella vallast.Armengol Aleix 2009: 44–92.

Mõnede autorite arvates pärineb suur osa Andorra kohanimedest baski keelest või sellele lähedasest keelest. Kui baski hüpotees peab paika, siis võib oletada, et Andorrat on mõjutanud keltibeeri kultuur, sest baskid ja keltibeerid puutusid kokku. Ibeeri keel kuulub paleohispaania keelte hulka. Enne Rooma kolonisatsiooni oli Pürenee poolsaar keeleliselt väga mitmekesine.Guillamet Antoni 2009: 43.Armengol Aleix 2009: 44–92. Kõneldi indoeuroopa keeli ja isoleeritud keeli. Enamikku neist keeltest ei osata tänapäeval lugeda või neist pole kirjutisi säilinud. Arvatakse, et Andorra ala paiknes ibeeri keeleala ja akvitaani keeleala vahel. Akvitaani keel oli tõenäoliselt baski keele eelkäija. Seda hüpoteesi paistavad kinnitavat näiteks Andorra kohanimed Ransol, Erts, Arans, Llorts, Canillo, Bixessarri, Aixovall, Certers, Nagol, Aixirivall ja Juberri. Hiljem tekkinud asulate nimed võivad olla baskipärased sellepärast, et need on nimetatud juba baskipärase nimega koha järgi. 

 Historiograafia 
Andorra arheoloogilise pärandi tundmaõppimiseks ja dokumenteerimiseks tehti 1980ndatel ja 1990ndaatel väga suuri pingutusi. Andorra Uuringute Instituut  ja Patrimoni Cultural d'Andorra algatati esimesed suuremad väljakaevamised, näiteks Balma de la Marginedas ja Roc d'Enclari juures, samal ajal kui püüti hoogsa linnastumise taustal kiiresti sekkuda. Kuigi linnastumine on 21. sajandilgi olnud väga hoogne, on arheoloogiline uurimistöö aeglustunud.Institut d'Estudis Andorrans. Estudis polítics i historiografia andorrana. Un estat de la qüestió.

Uurimused on leitavad Andorra Rahvusarhiivis, Andorra Uuringute Instituudis ja Andorra Rahvusraamatukogus. Andorra esiaja uuringuid käsitlevaid publikatsioone on umbes nelikümmend. Tähtsamad neist on:

 Pere Canturri. Els gravats rupestres esquemàtics prehistòrics d'Andorra, Actas del vii Congreso Internacional de Estudios Pirenaicos, Jaca: Instituto de Estudios Pirenaicos 1976.
 David Mas. El Roc de les Bruixes, Noves aportacions als gravats rupestres andorrans. – Quadern d'Estudis Andorrans, 2 (1977), lk 5–32.
 Elisenda Vives. La Feixa del Moro a Juberri. Antropologia de les restes neolítiques. – Col·loqui Internacional d'Arqueologia de Puigcerdà, kd vii, Puigcerdà: Institut d'Estudis Ceretans 1986, lk 67–71.
 Xavier Llovera. Els primers pobladors de les Valls d'Andorra. – Empúries, 48–50 (1986), lk 40–49.
 Les investigacions a la Balma de la Margineda, 1979-1985, Perpinyà, Institut d'Estudis Andorrans 1988
 Xavier Llovera, A. Colomer. La cultura dels sepulcres de fossa. – Andorra arqueològica, näitusekataloog, Andorra la Vella: Conselleria d'Educació i Cultura 1989, lk 35–40.
 Jean Guilaine, Michel Martzluff. Les excavacions de la balma de la Margineda (1979-1991), 4 kd, Andorra la Vella: Govern d'Andorra 1995–2008.
 Cristina Yáñez, Xavier Llovera. Les primeres ocupacions. – Roc d'Enclar, Transformacions d'un espai dominant, Andorra la Vella: Govern d'Andorra, Ministeri de Cultura 1997, lk 80–85.

Protoajaloo kohta on samuti avaldatud  kolm-nelikümmend kirjutist, millest tähtsamad on:

 Xavier Solà, Xavier Llovera. Els primers habitants del solà d'Engordany. – Engordany, la vida al solà, segles ii aC - xx dC, Andorra la Vella, Ministeri d'Educació, Cultura i Joventut 1993.
 Cristina Yáñez. La ceràmica dels primers pobladors. –Roc d'Enclar, transformacions d'un espai dominant, segles iv-xix, Andorra la Vella, Ministeri de Cultura 1997, lk 229–248.
 Josep Maria Bosch, Cristina Yáñez. Andorra entre els segles I i IV. – Història d'Andorra. De la prehistòria a l'edat contemporània, Barcelona: Edicions 62 2005, lk 77–88.
 Josep Farràs. La romanització de l'Alt Segre. Un estudi toponímic, litsentsiaaditöö, Universitat de Lleida 2000.
 Xavier Planas jt. El substrat preromà en la toponímia relacionada amb inestabilitats de vessant en l'àmbit geogràfic nord-oriental de la península Ibèrica i zones properes. – Fontes Linguae Vasconum, 109 (2008), lk 481–509.
 Abel Fortó, Xavier Maese- Camp Vermell (Sant Julià de Lòria, Andorra). Evidència d'hàbitat rural i d'activitat metal·lúrgica a l'antiguitat. –  Actes del simposi Les vil·les romanes a la Tarraconense, Lleida  2007.

Viited

 Kirjandus 
 Govern d'Andorra, Ministeri d'Educació, Joventut i Esports. Col·lecció Història, Geografia i Institucions d'Andorra: L'Edat Antiga i Mitjana a Andorra,  Editorial Andorra 1996
Albert Villaró Nova Descripció del Principat i Valls d'Andorra, Andorra
 Ester Armengol Aleix. Andorra: un profund i llarg viatge, Govern d'Andorra 2009|editorial=|isbn=978-99920-0-549-1}}
 Jordi Guillamet Anton. Andorra: Nova aproximació a la història d'Andorra, Revista Altaïr 2009, ISBN 978-84-936220-4-6
 Jordi Planellas. Història Digital d'Andorra, Aloma Editors any = 2013, ISBN 978-99920-66-02-7

Kategooria:Andorra ajalugu