Piirsalu klaasikoda

Piirsalu klaasikoda (Pirsalsche Glase Fabrik) oli esimene 18. sajandil rajatud Eesti klaasimanufaktuur.Tvauri 2013, 113 See tegutses aastatel 1740–1743.Reppo 2023 

 Kontekst 
{
  "type": "FeatureCollection",
  "features": [
    {
      "type": "Feature",
      "properties": {},
      "geometry": {
        "type": "Point",
        "coordinates": [ 24.093492, 59.084033 ]
      }
    }
  ]
}Esimene klaasikoda rajati Eestis 17. sajandil Hiiumaale Hüti külla. Nimetatud ettevõte töötas 1628.-1664. aastani, millele järgnes pea sajandipikkune periood, mil Eesti oli ilma klaasikodadeta. Uus klaasitööstuse laine Eestis sai alguse 18. sajandil Põhjasõja järgsel taastumise ning ülesehituse perioodil. Sel ajal oli palkmaterjali väljavedu Venemaalt kasvanud niivõrd suureks, et valitsus pani selle ekspordile peale ranged piirangud. Kohalikud mõisnikud soovisid klaasikodade näol saada tulu nende maa peal asuvatest metsadest, kuna palkmaterjali ei olnud enam lubatud välja müüa.Roosma 1969, 70Varep 1962, 137 

 Klaasikojast 
pisi|319x319px|Pudeli- ja õõnesklaasi tootmisjäägid Piirsalu klaasikojast
Piirsalu klaasitöökoda oli oma ajastu varaseim teadaolev klaasitootmise koht Eestis. See rajati 1740. aastal Haapsalu põhjaossa, Piirsalu mõisa aladel asuvatesse metsadesse. Maa, millel klaasikoda asus, kuulus alates 1732. aastast von Löweni suguvõsale.Erpenbeck 2015, 308 

Klaasitööstused rajati enamasti metsarohketesse piirkondadesse, kuna klaasikoja töö juures oli oluline küttepuude suur hulk. Sulatusahju jaoks kulus märkimisväärsetes kogustes puitu. Võsaklaasi kasutava tööstuse jaoks oli samuti oluline võsaklaasi koostisesse kuuluv potas, mida toodeti tuhast (peamiselt lehtpuu omast). Niisiis olid vajalikud ka spetsiaalsed potaseahjud. Klaasikoja ressursimahukus oli üks peamisi põhjusi, miks paljud väiksemad klaasikojad kolisid pärast kohalike loodusvarade ammendamist – mis võttis tavaliselt viis kuni seitse aastat – uude asukohta. Ka Piirsalu puhul on pakutud, et tegemist oli rändava klaasikojaga, mis töötas vaid kolm aastat (1740.-1743. aastani). Samuti, et see võis olla seotud aastatepikkuste ulatusliku restaureerimistöödega kohaliku kiriku juures. Sellele viitavad kirikuraamatutes korduvad arved klaasitööde eest. 

Manufaktuuri tegevuse kestuse suhtes on aga ka teisi arvamusi. Klaasikoja sulgemise aastaks on samuti pakutud 1790. aasta ja 1798. aasta vahelist perioodi, kuid see arvamus toetus Mellini atlasele ning hilisemad uuringud on näidanud, et klaasikoja sulgemine pidi toimuma 1743. aastal.

 Töötajad ja töökäik 
Töö toimus põhiliselt käsitsi - tegemist oli manufaktuurtööstusega.

Piirsalu klaasikojas töötas umbes 13 inimest. Töökoda hõlmas kõiki 18. sajandi klaasitööstusele iseloomulikke töökohti ja erialasid. Seal töötas peale seda juhtiva klaasmeistri (sks Glasmeister) veel kütja (sks Schürer), aknaklaasi valmistajad/lameklaasi puhujad/ venitajad (sks Strecker), klaasipuhuja ehk õõnesklaasi valmistaja (sks Hohlbläser), kes puhus näiteks klaasanumaid; samuti tuhapõletaja (sks Aschbrenner), kelle ülesandeks oli valmistada klaasi koostisesse käivat tuhka. 

Töökoda juhatas meistriasemik Bluhm (või Blume). Teada on ka teiste töökojas töötanute nimed: Beck, Brauer, Brümer, Carton, Gundlach, Lippardt, Meyer, Nissi, Öhlmann, Östreich, Petersen, Rettin, Renther, Richter, Staack ja Stichkorn.
Nagu loetelust juba selgub, siis 18. sajandi klaasikojas töötavad meistrid ja oskustöölised olid (endiselt) välismaalased - enamasti sakslased. Kohalikud - nii isiklikult vabad kui ka pärisorjad - täitsid vabrikus lihtööliste ülesandeid. Klaasipuhujatena said eestlased töötada alles pärast Esimest maailmasõda.Varep 1962, 138 

Eesti aladele töötama tulnud oskustöölised tõid tihti endaga kaasa ka oma perekonnad. Sama lugu oli ka Piirsalus töötanud isikutega. Mõnedel sündisid pere noorimad lapsed Piirsalus. 

Enamasti ei jäänud klaasipuhujad aga ühte töökotta pidama, vaid liikusid ühest ettevõttest teise, otsides niiviisi paremat töökeskkonda ja palka. 

 Toodang 
pisi|316x316px|Tootmisjäägid Piirsalu klaasikojast
Peamiselt toodeti aknaklaasi, mis leidis klientuuri nii ümbritsevatest linnadest, kuhu müüdi enamasti vähem kvaliteetset rohelist klaasi, kui ka kaugemalt nagu näiteks Peterburis, kus toimusid samuti taastustööd. Sinna müüdi arvatavasti kõrge kvaliteedilist värvitut klaasi. 

Piirsalus toodeti ka klaasnõusid - pudeleid, purke, laborianumaid ja joogiklaase - mis olid enamasti valmistatud rohelisest klaasist.
pisi|319x319px|Aknaklaasi tootmisjäägid Piirsalu klaasikojast
Eesti klaasitööstuse uurija Maks Roosma, kes on viinud läbi kaevamisi ka Piirsalus, on hinnanud sealses manufaktuuris toodetud klaasi väga kvaliteetseks. Töökojas valmistati erinevat tüüpi võsaklaasi - läbipaistvat, poolläbipaistvat, samuti matt- ja opaalklaasi. 

Samuti torkab Piirsalu toodang silma klaasi värvide mitmekesisuse poolest. Kaevamiste käigus leiti nii erekollast kui ka smaragdrohelist läbipaistvat klaasi. Mattklaasi paistab olevat toodetud nii türkiissinises, helesinises kui ka mustas värvitoonis. Samuti leidus Piirsalu toodangus helesinist opaalklaasi, mis muutub ereda valguse käes kollaka või oranžika tooniga klaasiks. Tumepruuni poolläbipaistvat klaasi leiti samuti.Roosma 1969, 71  

 Viited 

 Kirjandus 
 Erpenbeck, D.-G. 2015 Glasmacher und Glashütten im Baltikum im 18. Jahrhundert. - Die baltischen Länder und Europa in der Frühen Neuzeit, toim. N. Angermann, K. Brüggemann & I. Põltsam-Jürjo, 301-328.
 Reppo, M. 2023. Dataset 3. 17th–20th-century glassworks in Estonia (dataset). DataDOI. http://dx.doi.org/10.23673/re-449.     
 Roosma, M. 1969. The glass industry of Estonia on the 18th and 19th century. - Journal of Glass Studies, 11, 70-85.
 Tvauri, A. 2012. Archaeological investigations of the 18th century glassworks at Utsali. - Archaeological Fieldwork in Estonia 2011, 113-124. 
 Varep, E. 1962. Klaasitööstusest Eestis. Peatükk Eesti loodusvarade kasutamise ajaloost - Eesti Loodus, 3, 137-141.

Kategooria:Eesti klaasitööstus
Kategooria:Kullamaa kihelkond