Nihonga

Nihonga ehk jaapani maal sai alguse Meiji restauratsiooni ajal (1868–1912). Maalistiili eripära seisneb looduslike materjalide kasutamises: pigmendid tehti enamasti jahvatatud mineraalidest, kuid kasutati ka tinti ja muid orgaanilisi värvipigmente, mis kanti kas paberile või siidile. Seiferle, Rebecca. 2018. Artstory.org. Nihonga Movement Overview and Analysis, viimati külastatud 20. aprill 2025.

 Ajalugu 
Pärast USA-ga kaubanduslepingu sõlmimist 1853. aastal avas Jaapan oma sadamad ülejäänud maailmale. Järgnes Meiji restauratsioon ehk katse Jaapanit läänemaailma eeskujul moderniseerida. Sellega kaasnesid ka mõjutused Lääne kunstist, mistõttu sattusid Jaapani kunstnikud sisemisse konflikti: kuidas jääda omapäraseks ja samal ajal ammutada inspiratsiooni väliskunstist? Selle tulemusena loodi nihonga liikumine, mille eesmärgiks oli jaapani kunsti arendamine Lääne tehnikate alusel. Liikumise algatas ameeriklasest kunstiteadlane Ernest F. Fenollosa, kelle loengud Tokyo ülikoolis tutvustasid viise, kuidas Lääne ja jaapani kunstitehnikaid omavahel siduda. Teise nihonga kunstivoolu teoreetikuna ühines Fenollosaga tema õpilane Okakura Kakuzō, esimesteks kunstilisteks juhtideks hakkasid Kanō Hōgai ja Hashimoto Gahō, kes aitasid kasutusele võtta Läänest inspireeritud kolmedimensionaalsust.Cole, Karl. 2021. Davis. Gem of the Month: Hashimoto Gahō, viimati külastatud 25. aprill 2025. Nihonga erines kuus aastat varem tekkinud yōga'st, mis keskendus peamiselt Lääne tehnikate ja stiilide imiteerimisele. Maalid pidid jääma ikka jaapanipäraseks, kuid mõningad muudatused aitasid nendel paremini Lääne kunstist eristuda ja konkurentsitihedas maailmas oma kindlat pinda leida.

 Materjalid 
Kuna nihonga üheks põhimõtteks oli edasi kanda jaapani traditsioonilist maalikunsti stiili, siis kasutati ainult neid looduslikke materjale, mida traditsioonilises kunstiski. Erilist tähelepani pöörati ka sumi tindiga tehtud joontele, millega ümbritseti paberil või siidil kujutatavaid esemeid või inimesi eesmärgiga neid esile tõsta. Sumi tinti saadi nikawa ehk loomse liimi ja tahmast tehtud musta värvi kokku segamisel. Kui algne visand oli tindiga üle joonistatud, siis kaeti maali pind kofun'i ehk kriidiga, pärast mida sai lisada taustavärve.

Pigmente tehti erisugustest materjalidest, kuid peamiselt koosnesid need mineraalidest. Neid jahvatati peeneks vastavalt sellele, kui tugevat värvi sooviti saavutada. Mõned värvipigmendid tehti ka köögiviljadest, savist või liivsavist. Paber, millele maaliti, oli valmistatud mitmest erinevast puidust, ja siidist kangas erines sellest, millest tehti riideid. Värv kanti aluspinnale nii laia- kui ka kitsaotsaliste pintslitega, mille harjased olid valmistatud loomakarvadest. Selleks, et oma teostega erilisi efekte saavutada, lisati maalidele ka väärismetalle kuldamislehtede kujul. Vahel puistati neid metalle maalile ka jahvatatuna, kui sooviti sellele veel viimast lihvi anda. 

 Viited 

Kategooria:Jaapani kultuur