Zooarheoloogia Eestis

Zooarheoloogia on teadusharu, mille raames uuritakse arheoloogilisi loomseid jäänuseid eesmärgiga mõista inimeste ja loomade vahelisi suhteid minevikus. Loomsed jäänused hõlmavad nii selgrootute kui selgroogsete loomade jäänukeid – luud, hambad, sarved, välisskelett, suled ja karvad kui ka looma elueaga seotud riismeid nagu munakoored ja ekskremendid. Inglise keeles on kasutusel koondnimetus animal remains, kuid parema häälduse nimel öeldakse eesti keeles üldistavalt loomaluud. 

 Loomaluud kui ökofaktid 
Loomaluud on arheoloogilised objektid, täpsemalt ökofaktid. Ökofaktid näitavad mineviku elukeskkonda ja viitavad inimtegevusele, kuid siinkohal ei tohi segamini ajada neid artefaktidega ehk inimese endi loodud esemetega. Näiteks on toidu valmistamisest pinnasesse jäänud loomaluud mitte inimese tahtlikult meisterdatud esemed, vaid elutegevusele viitavad leiud. Analüüsides luumaterjali võib keskenduda ka looma kui minevikus elanud isendi uurimisele. Mineviku fauna selgitamiseks on loomaluud peamised allikad. 

 Määramine ja hoiustamine 
Loomaluude leidmine ja kogumine sõltub peaasjalikult vastutava arheoloogi otsustest – kaevandi asukohast, selle sügavusest, võimekusest leiumaterjaliga toime tulla ja seda avastada. Hakkama ei saa ilma täpse dokumentatsioonita. Võimalusel leitud loomaluud määratakse. See tähendab, et selgitatakse skeletielement ehk kehaosa, kehapool ning proovitakse parimal juhul määrata loomaliik. Seejärel jõuavad luuleiud hoidlasse, kus on igale fragmendile ja tervikluule antud number, mille abil on viimased sorteeritud ning kergelt hoidlariiulitelt leitavad. Lembi Lõugas on koostanud juhendi, mis selgitab loomaluude kogumist ning nende säilitamist. Praktiline juhis on mõeldud eeskätt välitöödel osalevatele inimestele – kaevamiste juhatajale ja teistele arheoloogidele – olles abiks looma jäänuste äratundmiseks, kogumiseks, hilisemaks liigitamiseks ning teabe haldamiseks. Eestis on kaks suuremat arheoloogiliste esemete hoidlat, milles talletatakse ka kogutud luid. Esimene ja kõige suurem loomaluude kollektsioon asub Tallinna Ülikooli arheoloogia teaduskogus ning teine Tartu Ülikooli arheoloogia osakonnas. Täiesti eraldi hoone inim- ja loomaluude jaoks avati 2019. aastal Tallinnas eesmärgiga vähendada ruumipuudust ning korrigeerida luumaterjali süstematiseerimist. Need hoidlad on avatud kõigile huvilistele ja uurijatele.

 Digilahendused zooarheoloogilise teabe säilitamiseks 
Paremaks materjali haldamiseks ning avalikkusele informatsiooni kättesaadavaks tegemisel on teave koondatud andmebaasidesse. Eestis on hetkel kasutuses kolm registrit ning arendamisel üks keskne andmebaas. TALAR ehk Tallinna ülikooli Arheoloogia andmebaas ning TARA ehk Tartu Ülikooli Arheoloogia infosüsteem. Mõlemat andmebaasi saab kasutada registreeritud kasutajana ja külastajana. Viimase puhul on piiratud kättesaadavust laialt avalikkust kartva informatsiooni eest. Kui kahe esimese andmebaasi puhul on luud sisestatud luukastide kaupa, siis ARHISe ehk Arheoloogia Infosüsteemi eesmärk on fikseerida iga luu kohta käiv teave eraldi. 

 Eesti loomaluude materjali uurimine 
Zooarheoloogilisi analüüse viiakse läbi nii Tallinnas kui Tartus. Uurimismeetodid on väga erinevad hõlmates võrdluskogude kasutamist kuni isotoop analüüside ja vana-DNA uuringuteni. See näitab, et zooarheoloogiat iseloomustab interdistsiplinaarne olemus, kus kasutamisele tulevad teadmised ja võtted arheoloogiast, bioloogiast, antropoloogiast, etnoloogiast kui ka ajaloost. Ühelegi konkreetsele ajaloo perioodile pole materjali uurimisel tähelepanu pööratud, mis tähendab, et kogutud Eesti loomaluude hulgas leidub isendeid kiviajast uusajani. Selline ajaliselt laiaulatuslik materjal võimaldab kaasata uurimisprotsessi eri spetsialiste ning teadlasi, millest omakorda saavad alguse aastaid kestvad uurimisprojektid. Arheoloogiliste loomade uurijad on hetkel Eestis Eve Rannamäe, kes uurib karjakasvatuse ja põlistõugude ajalugu ning nende kujunemist ja praegust pärandit, ja Lembi Lõugas, kelle fookuses on kalad ja mereimetajad, kuid ka kiviaegne materjal ja faunaajalugu laiemalt. Lisaks on linnuluid analüüsinud Freydis Ehrlich ning koeri ja nende luid interpreteerinud Sander Nuut. Liina Maldre tegeleb enamasti koduloomade uurimisega. Veel täiendavalt panustavad uurimistööga zooarheoloogia teemadesse luu- ja sarvesemete uurija Heidi Luik ning Ülle Aguraiuja-Lätti, kes vaatleb mineviku toiduharjumusi, keskkonda ja migratsioone inim- ja loomaluude stabiilsete isotoopide põhjal.

 Eesti loomaluude materjali publitseerimine 
Eestis ilmub alates 2012. aastast iga-aastane populaarteaduslik arheoloogiaajakiri Tutulus, kus peaaegu igas ajakirjas on üks kuni kaks artiklit pühendatud senistele uurimustele zooarheoloogia teemadel. Lisaks leiab teemakohast teaduskirjandust Eesti Teadusinfosüsteemi leheküljelt, kus uurijate nimesid otsingusse lisades, leiab täiendavat informatsiooni ka teadlaste huviteemade kohta.
+Tabelis on esitatud zooarheoloogiateemalised artiklid ajakirjast Tutulus (seisuga 2024)AastaAutor(id)Artikli pealkiriLeheküljed2012Eve RannamäeMammutiluude jahil58-592013Eve RannamäeVanad loomaluud maapõues14-172015Tõnno Jonuks, Eve RannamäeLoomad ehteks – hammas- ja luuripatsid Eestis kiviajast keskajani18-202016Freydis EhrlichLinnud muinasaegse viljandlase elus492016Eve RannamäeKolm tuhat aastat lambaid632019Eve Rannamäe, Arvi Haak, Juhan Kreem, Eha Järv, Aleksandr Semjonov, Vladimir AndrianovÜhe keskaegse hobuse viimane elukuu34-352020Lembi Lõugas, Ülle Aguraiuja-LättiKalade tarbimisest keskajal luu-uurija pilgu läbi17-192020Freydis EhrlichToit, kaaslased ja staatus: linnud kõrgklassi elus keskajal ja varauusajal20-212020Monika Reppo, Janika Viljat, Eve Rannamäe, Sander NuutUusaegsed leiud Tallinnas Pärnu mnt 59 krundil642021Sander NuutSuured koerad, väiksed koerad…Eesti raua- ja keskaegsetest koertest92021Eve Rannamäe, Arvi HaakKassid kasukaks10-112022Freydis EhrlichVagur, tubli ja naljakas loom. Varaseimad kalkunid Eestis232022Sander NuutEbaloomulik koeraluu Otepää linnamäelt24-252024Eve Rannamäe, Valter Lang, Kristiina Johanson, Sandra Sammler, Ester OrasHobuseliha muistsete irulaste toidus8-102024Sander NuutSõpradest ohvriteks: koerte väärkohtlemine varauusaegses Tartus10-11

 Zooarheoloogia õppevahendid ja õppimine 
Lahutamatuks osaks õppeprotsessi juures on sobivate õpikute olemasolu ning võrdluskogud, mis luuakse liigile iseloomulikke skeletielemente ja luufragmente muust materjalist eraldades. Loomade anatoomiast on kõrgkooliõpiku avaldanud 2021. aastal Enn Ernits ja Esta Nahkur, mis käsitleb koduloomade füsioloogiat. Teine teos on “Materjalid arheoloogias”, mis on mitme teadlase koostöös sündinud kõrgkooliõpik. Iga peatükk keskendub konkreetsele materjali liigile, mille hulgas käsitletakse ka loomaluid. Mahukas koguteoses on zooarheoloogia meetoditest ja iseloomulikest nähtustest teinud ülevaate Eve Rannamäe ja Lembi Lõugas. 

Arheoloogiat koos oma spetsiifiliste uurimisvaldkondadega saab Eestis õppida Tartu Ülikoolis ajaloo ja arheoloogia instituudis. Nii inim- kui ka loomaluude tutvustamiseks on arheoloogiaõppekavas põhi- kui ka valikaineid, kus tutvustatakse ja näidatakse erinevaid luid, mille käigus toimub üliõpilase praktiliste oskuste arendamine. 

 Vaata ka 

 Arheoloogia

 Viited 

 Välislingid 
Arheoloogiaajakiri Tutulus väljaanded

Eve Rannamäe teadustöö

Lembi Lõugase teadustöö 

Freydis Ehrlichi teadustöö

Sander Nuudi teadustöö

Liina Maldre teadustöö

Heidi Luige teadustöö

Ülle Aguraiuja-Lätti teadustöö

Kategooria:Eesti arheoloogia
Kategooria:Zooloogia