Toledo sõda

Toledo sõda (Toledo War) oli 1835.-1836. aastal USA Ohio osariigi ja Michigani territooriumi vahel toimunud piirikonflikt Toledo piirkonna üle (nüüdisajal osa Williamsi, Fultoni ja Lucase maakondadest Ohios).

1763. aastal omandas Suurbritannia pärast Seitsmeaastast sõda Pariisi rahulepinguga Prantsusmaalt Uus-Prantsusmaa koloonia Mississippi jõest idas. 7. oktoobril 1763 aga keelas kuningas George III kuningliku käskkirjaga (Royal Proclamation of 1763) Apalatšidest läänes uute asulate rajamise. Pärast kaotust Ameerika iseseisvussõjas läks Quebeci provintsi ala Suure Järvistu ning Mississippi ja Ohio jõe vahel USA-le, loodepiiriks oli määratud "Lake of the Woodsi järve loodepoolseim punkt", kuid kehva maatundmise tõttu polnud see üheselt määratud. 1787. aastal võttis Konföderatsiooni Kongress vastu Loodemääruse (Northwest Ordinance), millega loodi alal Loodeterritoorium (Northwest Territory), ametliku nimega "Territoorium Ohio jõest loodes" (Territory Northwest of the River Ohio), mille alla kuuluvad tänapäeval Ohio, Indiana, Michigani, Illinoisi ja Wisconsini osariigid tervikuna ja Minnesota osariigi ala Mississippi jõest loodes. Selle kohaselt tuli territooriumil luua tulevikus "mitte vähem kui 3 ja mitte rohkem kui 5" osariiki ja üheks piiriks määrati ida-läänesuunaline sirgjoon tõmmatud Michigani järve lõunakaldast. 1803. aastal moodustati territooriumil esimene osariik – Ohio. Selle piiriks kinnitati taas Michigani järve lõunakaldast ida poole tõmmatud sirgjoon, kuni lõikumiseni Erie järve või Briti Põhja-Ameerika (nüüdisaja Kanada) piiriga.

Toona oli aga maatundmine kehv, täpseimaks peetud kaardi – Mitchelli kaardi (Mitchell Map) kohaselt asus Michigani järve lõunapoolseim punkt Detroiti jõe suudmest hoopis põhja pool ja sealt tõmmatud joon pidanuks Erie järvega lõikuma alles piiri taga Kanadas. Seega arvati, et Ohio põhjapiir jääb Maumee jõe suudmest põhja poole ja suure tõenäoliselt ka Detroiti jõest. Seega oleks Ohiole kuulunud kogu või enamus Pennsylvaniast läänes paiknev Erie järve kallas, ning teistele territooriumil loodud osariikidele oleks jäänud ligipääs vaid Michigani, Huroni ja Superiori järvedele.127, 154

Ohio delegaadid said aga teateid ühelt ala uurinud karusnahakütilt, et Michigani järv ulatus kaardistatust tunduvalt rohkem lõunasse. Seega oli ka võimalik, et Michigani järve lõunapoolseimast punktist tõmmatud ida-läänesuunaline joon võis lõikuda Erie järvega alles Maumee jõe suudmest kagus või halvimal juhul üldsegi mitte – mida rohkem lõunasse Michigani järv ulatunuks, seda rohkem maad Ohio kaotanuks, võimalik, et ka kogu Erie järve kalda. Selle hirmus lisasid Ohio delegaadid osariigi põhiseaduse mustandisse klausli, et kui teated Michigani järve asendist osutuvad tõeseks, siis tuleks osariigi piiri nihutada kirdesuunas, et see lõikuks Erie järvega "Maumee järve kõige põhjapoolseimal neemel". Sellega tagati, et Maumee jõe valgla ja Erie järve lõunakallas Pennsylvaniast läänes jääksid Ohiole. USA Kongress kiitis heaks Ohio põhiseaduse eelnõu, kuid vahetult enne Ohio osariigiks saamist 1. märtsil 1803 otsustas Kongressi komitee, et kuna osariigi põhjapiiri definitsioon põhines "veel kindlaks tegemata faktil" (a fact not yet ascertained) (Michigani järve lõunakalda laiuskraad), peeti selle kaalumist veel ebavajalikuks.153

Pärast Ohio osariigiks saamist organiseeriti Loodeterritooriumi ülejäänud ala Indiana territooriumiks, territoriaalkuberneriks sai William Henry Harrison, pealinnaks oli Vincennes (büüdisajal Indiana osariigi edelaosas Knoxi maakonnas). Territooriumil moodustati Wayne'i maakond, mis hõlmas kogu nüüdisaegse Alam-Michigani poolsaare ja suure osa Ülem-Michiganist. Kuid maakonna halduskeskuse Detroiti kauguse tõttu territoriaalpealinnast Vincennesist (üle 600 km) tegi valitsemise ja sidepidamise raskeks. 11. septembril 1804 aga korraldas kuberner Harrison valimised, et otsustada, kas Indiana territoriaalvalitsus peaks minema üle järgmise astme valitsusele, kuid Detroiti jõudsid teated alles pärast valimiste toimumist, mispeale saatsid Wayne'i maakonna asunikul Kongressile detsembris 1804 palvekirja, paludes Wayne'i maakond territooriumist eraldada. Kongress rahuldas nende palve, 11. jaanuaril 1805 võeti vastu seadus, millega Wayne'i maakond eraldati Indiana territooriumist ja sellest moodustati uus Michigani territoorium, mis jõustus 30. juunil. Ka Michigani piirideks kuulutati seadusega "kogu Indiana territooriumi ala, mis jääb põhja poole Michigani järve kõige lõunapoolseimast punktist tõmmatud ida-läänesuunalisest joonest kuni ristumiseni Erie järvega". Kuna niimoodi ignoreeriti klauslit Ohio osariigi põhiseaduses, pani see aluse tulevasele konfliktile.127, 154

Ohio osariigi ja Michigani territooriumi piiri osas toimus 19. sajandi algul palju vaidlusi. Maumee jõe suudmeala elanikud palusid Ohio osariigivalitsusel piiriküsimus lahendada, mispeale Ohio seadusandlik kogu võttis vastu mitmeid seadusi, millega paluti Kongressil asjaga tegeleda. 1812. aastal Kongress nõustus, kuid alanud sõda Suurbritanniaga lükkas selle edasi kuni Indiana osariigiks saamiseni 11. detsembril 1816. Selleks ajaks oli aga Indiana piiri Michigani territooriumiga nihutatud 10 miili põhja poole, et anda Indianale parem ligipääs Michigani järvele. Loodeterritooriumi maamõõtja Edward Tiffin oli aga olnud Ohio osariigi esimene kuberner (1803–1807) ja ta palus oma asetäitja William Harrisel tõmmata piirjoon hoopis Ohio põhiseaduse järgi, millega jäi kogu Maumee jõe suue Ohiole. Seepeale avaldas protesti Michigani territoriaalkuberner Lewis Cass, kirjutades Tiffinile, et maamõõtmine oli kallutatud Ohio kasuks ja see "tegi vaid tugevaid veel tugevamaks ja nõrku veel nõrgemaks" (is only adding strength to the strong, and making the weak still weaker).162

3. detsembril 1818 sai ka Illinois osariigiks, endise Illinoisi territooriumi põhjaosa (nüüdisajal Wisconsini osariik ning osa Minnesotast ja Ülem-Michiganist) inkorporeeriti Michigani territooriumi koosseisu. Territoriaalkuberner Cass nõudis vaidlusaluses piirkonnas uut maamõõtmist, millega president James Monroe nõustus. Selle viis läbi John A. Fulton, järgides 1787. aastal Loodemäärusega kindlaksmääratud piiri Michigani järve lõunapoolseimast punktist kuni Erie järveni, mis nihutanuks Ohio piiri Maumee jõe suudmest kagusse.

Seepeale tekkiski nn eikellegimaa, mis oli Indiana piiril ligi 5 miili (8 km) ja Erie järve ääres 8 miili (13 km) lai, ning umbes 70 miili (112 km) pikk, pindalaga umbes 450 ruutmiili (1200 km2), mida nõudlesid nii Ohio osariik kui ka Michigani territoorium. Ohio jäi oma nõudluse juurde, samal ajal kui Michigan seadis maaribal üles kohalikke omavalitsusi, ehitas teid ja kogus makse.162 Maariba oli vägagi kaubanduslikult tähtis, kuna raudteede-eelsel ajastul toimus peamine kaubavedu Kesk-Läänes jõgede ja kanalite kaudu. Ka maaribast lõunas paiknes Suur Must Soo (Great Black Swamp), mis oli maismaad mööda, eriti pärast kevade- ja suvevihmasid, praktiliselt läbimatu.

1825. aastal valmis ka New Yorgi osariigis Erie kanal Erie järvest Buffalos Hudsoni jõeni Albanys, mis sai kohe tähtsaks kaubateeks. Maisi ja teisi Kesk-Lääne põllusaadusi sai nüüd vedada kirdeossa palju odavamalt kui piki Mississippi jõge kulgevat vanemat teed. Ka Kesk-Läände suunduvate asunike arv suurenes kiirelt pärast kanali valmimist, mispeale Buffalo ja teised sadamalinnad kasvasid kiirelt. Erie kanali suure edu tõttu hakati kanaleid planeerima ka teistes osariikides, eriti Mississippi jõe ja Suure Järvistu vahel. Kuigi Maumee jõgi polnud sobiv suurte laevade jaoks, oli ta heaks ühenduseks Fort Wayne ja Erie järve vahel. Juba 1825. aastal kiitis Ohio seadusandlik kogu heaks Miami ja Erie kanali ehituse Ohio jõest Cincinnatis kuni Maumee jõe suubumiseni Erie järve. Kuna Erie järve lääneosast sai alguse lühim maismaatee Indianasse ja Illinoisi, peeti Maumee sadamat vägagi tähtsaks, kuna Detroiti sadam paiknes Detroiti jõge mööda ligi 30 km ülesvoolu ja lõunas oli suureks probleemiks Suur Must Soo. Seega polnud Detroit nii sobilik uute transportiprojektide, nagu kanalite ja hiljem raudteede rajamiseks, kui Toledo. Lisaks on maariba ala Toledo linnastust läänes hea põllumajandusmaa tänu selle hästi kuivendatud ja viljakale savimullale, seal on palju aastaid kasvatatud suurtes kogustes maisi ja nisu. Seetõttu tahtsidki Ohio ja Michigan endale strateegiliselt ja majanduslikult tähtsat sadamat ja põllumaad.154

1820.–1830. aastatel kasvas Michigani territooriumi rahvaarv kiirelt, 1830. aastatel ületas rahvaarv juba osariigiks saamiseks vajaliku 60000 piiri. Kuid 1833. aastal lükkas Kongress tagasi Michigani taotluse Toledo maariba küsimuse tõttu. Ohio jäi oma arvamuse juurde, et piir oli osariigi põhiseadusega kindlaks määratud, mistõttu michiganlased olid sissetungijad, osariigi valitsus keeldus teemat arutlemast. Seetõttu blokeerisid ka Ohio esindajad Kongressis Michigani osariigiks saamist ja veensid teisi osariike selle vastu hääletamast. Samas toetas Michigani endine USA president John Quincy Adams, kes esindas toona Kongressis Massachussetsit, öeldes: "Mitte kunagi oma elu jooksul pole ma näinud sellist poleemikat, kus õigus oleks nii selgelt ühel poolel ja võim nii ülekaalukalt teisel poolel." ("Never in the course of my life have I known a controversy of which all the right was so clearly on one side and all the power so overwhelmingly on the other.") Jaanuariks 1835 kutsus Michigani territoriaalkuberner, 23-aastane Stevens T. Mason kokku uue põhiseadusliku nõukogu maikuuks, kuigi Kongress ei andnud selleks luba.167

Veebruaris 1835 võttis Ohio vastu seadused, millega seati maaribal üles maavalitsused: lääneosa inkorporeeriti Williamsi maakonna koosseisu, idaosas Toledo ümbruses moodustati 20. juunil 1835 Lucase maakond, nimetatud toonase Ohio kuberner Robert Lucase järgi. Lisaks proovis Ohio Kongressis saavutada piiriseaduse vastuvõtmist, mille oleks osariigi piiriks seadnud ametlikult Harrise liini.208

Michigani noor ja tulise iseloomuga territoriaalkuberner Mason vastas sellele Pains and Penalties Acti vastuvõtmisega kuus päeva pärast Lucase maakonna moodustamist, millega tehti ohiolastel maaribal valitsustoimingute teostamine kriminaalkuriteoks, karistusega rahatrahv kuni 1000 dollarit (2025. aasta vääringus ligi 30 000 dollarit), sunnitöö kuni viis aastat või mõlemad. 31. märtsil 1835 saabusid Perrysburgi linna Toledost 16 km edelas 600 Ohio maakaitseväelast kuberner Lucase ja kindral John Belli juhtimisel.17 Veidi hiljem okupeeris ka Toledo linna 1000-meheline Michigani territooriumi maakaitsevägi kuberner Masoni ja kindral Joseph W. Browni juhtimisel.213

Et vältida vägivalda ja poliitilist kriisi, pidas USA president Andrew Jackson nõu oma justiitsministri Benjamin Butleriga. Ohio oli kiirelt kasvav osariik, mida esindas Kongressis 19 Esindajatekoja liiget ja kaks senaatorit, seevastu Michigan oli endiselt territoorium, mida esindas vaid üks hääleõiguseta delegaat. Ohio oli ka presidendivalimistel tähtis kaalukellaosariik "swing state", mis oli 1832. aastal hääletanud Jacksoni poolt alla 3% häälteenamusega, selle kaotamine oleks demokraatidele kahjuks tulnud. Jackson otsustas, et tema toetatud järglane – tema asepresident Martin Van Buren – võidaks tulevad 1836. aasta presidendivalimised, oleks vajalik toetada Toledo maariba Ohiole jäämist. Kuid Butler arvas, et maariba peaks jääma Michiganile, kuni Kongress langetab otsuse.214

3. aprillil 1835 saatis kaks Jackson kaks esindajat – Richard Rushi Pennsylvaniast ja Benjamin Chew Howardi Marylandist – Toledosse konflikti lahendama ja esitama mõlemale valitsusele kompromissi. 7. aprillil esitatud soovituses pakuti välja, et teostataks uus maamõõtmine piki Harrise liini ilma Michigani-poolse vahelesegamiseta ja maariba elanikud valiksid omaenda osariigi- või territoriaalvalitsuse kuni Kongress langetab otsuse. Lucas lõpuks nõustus ja hakkas oma maakaitseväge ära viima, kolme päeva pärast toimusid maaribal valimised Ohio seaduste all. Mason aga keeldus ja valmistus relvastatud konfliktiks.21619 Michigani territoriaalvõimud jätkasid Ohio ametnike ahistamist ning maariba elanikke ähvardati Ohiole allumise korral vahistamisega.299-303 8. aprillil 1835 vahistas Michigani Monroe maakonna šerif ohiolase, major Benjamin F. Stickney Ohio valimistel osalemise eest.

Pärast valimisi saatis Lucas uued maamõõtjad Harrise liini märkima, mis toimus suuremate vahejuhtumiteta, kuni 26. aprillil 1835 ründas maamõõtjaid 50–60-meheline kindral Browni üksus, mis sai tuntuks kui Phillips Cornersi lahing. See jäi sõja ainsaks relvastatud kokkupõrkeks, kusjuures keegi ei hukkunud, kuid 9 ohiolast võeti vangi ja toimetati Tecumseh' linna Michiganis.214-217 Samas pole rünnaku detailid kindlad, Michigan väitis, et tulistas vaid õhku, kui ohiolased taganesid ja mitte nende pihta.306 Selle peale kutsus kuberner Lucas kokku Ohio seadusandliku kogu eriistungi 8. juunil ja võttis vastu veel vastuolulisi seaduseid: Toledo nimetati Lucase maakonna halduskeskuseks, linnas loodi üldkohus (Court of Common Pleas), võeti vastu seadus ohiolaste röövimise vastu maaribal ning seaduste rakendamiseks eraldati 300 000-dollarine (2025. aasta vääringus 9,5 miljonit) eelarve.220 Michigan seevastu eraldas oma maakaitseväele 315 000 dollarit.

Mais-juunis 1835 koostati Michigani osariigi põhiseadus, kuid Kongress keeldus endiselt Michiganile osariigi staatust andmast ja President Jackson lubas blokeerida Michigani osariigiks saamist kuni piiritüli ja sõda on lahendatud.227 1835. aasta keskel toimusid mitmed kokkupõrked ja vahistamised michiganlaste ja ohiolaste vahel. Piirikaitse usaldati Ohio poolel Woodi maakonna ja Michigani poolel Monroe maakonna šerifitele. 15. juulil tuli Toledosse Michiganist Monroe maakonna abišerif Joseph Wood, et major Benjamin Stickney taas vahistada. Kuid kui Stickney koos perekonnaga osutasid vastupanu, vahistati kogu perekond. Tekkinud rüseluse käigus pussitas majori poeg Two Stickney Woodi taskunoaga ja põgenes Ohiosse, kuid Woodi haav ei olnud eluohtlik.306 Lucas keeldus Masoni nõudest Two Stickney Michiganile välja anda kohtupidamiseks, mispeale Mason kirjutas president Jacksonile, soovides, et juhtum võetaks arutlusele USA Ülemkohtus. Kuna konflikti ajal ei olnud veel otsustatud Ülemkohtu õiguse üle osariikide piirivaidlusi lahendada, lükkas Jackson Masoni palve tagasi. Lucas asus tegema omapoolseid katseid konflikti lõpetamiseks Ohio Kongressi delegatsiooni kaudu.221

Augustis 1835 eemaldas president Jackson Kongressi Ohio liikmete tungival nõudmisel Masoni Michigani territoriaalkuberneri kohalt ja nimetas tema asemele John Horneri. Enne Horneri saabumist saatis Mason 1000 Michigani maakaitseväelast Toledosse, et takistada Ohio kohtu tegevust. See aga ebaõnnestus: kohtunikud pidasid kiire kesköise istungi ja põgenesid Maumee jõe lõunakaldale, kus asusid Ohio väed. Horner oli michiganlaste seas kubernerina väga ebapopulaarne, et nad põletasid tema kuju ja kui ta saabus Michigani territoriaalpealinna, loopisid teda köögiviljadega. Oktoobris 1835 toimunud territoriaalvalimistel kiitsid Michigani valijad heaks põhiseaduse ja valisid Masoni uuesti kuberneriks, esimeseks Kongressi liikmeks valiti Isaac E. Cracy. Kuid konflikti tõttu keeldus Kongress teda aktsepteerimast ja ta pidi tegutsema hääleõiguseta delegaadina. Ka territooriumi seadusandliku kogu poolt valitud kahel senaatoril, Lucius Lyonil ja John Norvellil, lubati istuda vaid pealtvaatajatena Senati galeriis.

Kodusõja-eelsete seaduse kohaselt tuli osariigid vastu võtta paarides: korraga pidi osariigiks saama üks orjapidamist toetav ja üks orjapidamist vastustav osariik. 15. juunil 1836 sai orjapidamist pooldav Arkansas USA 25. osariigiks esimese osariigina 15 aasta järel, mispeale kirjutas president Jackson alla seadusele, millega võis Michigan osariigiks saada tingimusel, et loobub Toledo maaribast; vastutasuks saanuks Michigan kogu nüüdisaegse Ülem-Michigani poolsaare (seni kuulus Michigani piiridesse vaid poolsaare idapoolseim veerand).228 Kuna aga Ülem-Michigani poolsaart peeti selle kauguse, suurte metsaalade ja põllumajanduseks sobimatuse tõttu väärtusetuks, lükkas 26. septembril 1836 Ann Arboris toimunud kongress 30. septembril pakkumise tagasi. Kui kompromissi pooldajad palusid Masonil korraldada uue kongressi, keeldus ta seda tegemast, kuid andis rahvale loa seda ise teha.318

1836. aasta lõpuks sattus aga Michigan sügavasse finantskriisi, kuna territooriumi maakaitsevägede ülalpidamine osutus vägagi kulukaks. Lisaks tuli teade, et USA riigikassa 400 000-dollarine ülejääk (2025. aastal ligi 12 miljonit) jagataks 25 osariigi, kuid mitte territoriaalvalitsuste vahel, millest Michigan oleks kõrvale jäänud. Seepeale kutsusid Washtenaw' ja Wayne'i maakonna demokraadid kokku uue nõukogu 14. detsembriks Ann Arboris. Viigid ja paljude teiste maakondade esindajad boikoteerisid kongressi; seal võeti vastu otsus Kongressi pakkumisega nõustuda. Kuigi kongressi legaalsus oli küsitav ja arvati, et Mason oli oma volitusi ületanud, kui lubas rahval kokku kutsuda uue kongressi ilma seadusandliku kogu või Kongressi nõusolekuta, aktsepteeris Kongress hääletuse tulemust ja 26. jaanuaril 1837 sai Michigan USA 26. osariigiks ilma Toledo maaribata, kuid koos kogu Ülem-Michigani poolsaarega.318

Toledo maariba jäi lõplikult Ohiole. Ülem-Michigani poolsaart peeti piirkonda tundvate inimeste poolt algselt väärtusetuks metsaalaks, mille ainsateks saadusteks olnuks puit ja karusnahk.319 Kuid juba 1840. aastatel avastati poolsaare keskosas suured rauamaagi- ja lääneosas Keweenaw' poolsaarel vaseleiukohad, millest sai alguse suur kaevandusbuum, mis kestis veel 20. sajandisse. Seega kaotas Michigan ligi 1200 km2 põllumajanduslikku maad ja Toledo sadama, kuid sai juurde ligi 23 000 km2 puidu- ja maavararikast maad.

Viited

Kategooria:Ameerika Ühendriikide ajalugu