Kontreilervedu

Kontreilervedu (inglise contrailer traffic; huckepack-traffic) on kombineeritud vedude alaliik, mille puhul veetakse raudteel pikkadel distantsidel spetsiaalsetel vagunitel poolhaagiseid, vedukautosid koos haagistega ja täishaagiseid. Treilerid ja/või haagistega veoautod läbivad suurema osa veomarsruudist kinnitatuna spetsiaalsetele platvormvagunitele. Kasulik efekt saadakse veokulude ja keskkonna saastamise vähenemisest ning öiste ja nädalavahetuste liikluskeeldude puudumisest (nagu need kehtivad teatud riikides).

 Ülevaade 
Sakslased kasutavad selle veoviisi kohta terminit huckepack, inglased ja ameeriklased piggyback ja rootslased kombitrafik. Huckepack-vedusid nimetatakse ka “seljakotitranspordiks” (piggyback). Mõiste pärineb Ameerika Ühendriikidest, kus piggyback-vedude areng sai alguse juba 1880. aastatel. Poolhaagiste veo algus raudteel ulatub teise maailmasõja eelsesse aega, mil 1936. aastal veeti USA-s esmakordselt poolhaagiseid platvormvagunitel ida- ja lääneranniku vahel. Kanadas alustati piggyback vedudega 1952. aastal. USA-s alustati poolhaagiste vedu raudteeplatvormidel massiliselt 1957. aastal, Euroopas aga alles 1980. aastatel.

Platvormvagunit kombineeritud vedude ja intermodaalvedude tarvis veoautode, haagiste ja poolhaagiste veoks nimetatakse ka kontreilervaguniks. Vagunid on varustatud kinnitusvahenditega veokite, haagiste ja treilerite fikseerimiseks vaguniplatvormil. Osa vagunitest võimaldavad vedada ka konteinereid.

Kontreilersaadetis (inglise contrailer consignment) on ühe saatekirja järgi veoks üleantav laaditud autorong (laaditud ühele või kahele vagunile), auto, haagis, poolhaagis või teisaldatav auto-furgoon. Kontreilersaadetised on levinud eelkõige Kesk-Euroopa tiheasustusega piirkondades vähendamaks maanteede koormatust.

Poolhaagis veetakse sadama või maanteetranspordi terminalist raudteejaama huckepack-terminali, kus see tõstetakse sildkraana või konteineritõstukiga spetsiaalsele raudteeplatvormile. Enamasti koostatakse nendest vagunitest eraldi rong, mille koosseisus võib olla nii üksikuid poolhaagiseid, vedukautosid koos pooltreileritega kui ka veoautosid täishaagistega. Veoautod sõidavad spetsiaalsetele raudteeplatvormidele rongi otsast, liikudes vagunilt neile ja ületades enne ettenähtud vaguniplatvormile jõudmist mitu vagunit. Kui raudteeplatvormidel veetakse vedukeid poolhaagistega ja autoronge, kasutatakse väljendit „veerev maantee“.

Sihtjaamas tõstetakse poolhaagis raudteeplatvormilt maha ja ühendatakse vedukautoga, mis toimetab veose sihtkohta. Huckepack-vedudeks vajatakse spetsiaalselt ehitatud poolhaagiseid. Need on tavalistest pooltreileritest mõnevõrra (0,5–1,0 t) raskemad, sest poolhaagise alusraam peab olema sedavõrd jäik, et peab vastu koormaga poolhaagise tõstmisele. Huckepack-vedude treileritel on ka raamis tugevdatud kohad tõstmise tarvis. Ka tavalisi poolhagiseid kohandatakse tõstmise tarvis. Selleks ostetakse juurde komplekt treileri raami külge kinnitatavaid elemente, millel on olemas tõstmiskohad.

Huckepack-vedude levikule Euroopa mandril aitavad kaasa maanteetranspordi arengule seatud tõkked liikluspiirangute, teedemaksude ja kasvavate kütusehindadena. Kesk- ja Loode-Euroopa teedel kehtivad liikluspiirangud ei ole aga takistuseks haagiste transportimisel raudteel. Huckepack-vedusid pakub enamik Kesk- ja Lääne-Euroopa ekspedeerimisettevõtteid. Selliste vedudega saab vähendada vedude omahinda võrreldes maanteetranspordiga keskmiselt 15–20%. Euroopas koostatakse treilerite vedamiseks sageli terved rongikoosseisud. Niisugusel juhul kasutatakse lühendit TOFC (Trailer On FlatCar).

 Viited 

Kategooria:Transport