Pärimusteater

Pärimusteater ehk pärimusel põhinev teater on teatrisuund, mis lähtub rahvaloomingust ning kasutab pärimuslikku materjali ehk rahvaluulet.

Eestis käivad rahvaluule alla näiteks rahvalaulud, rahvajutud, muistendid, itkud, vanasõnad, mõistatused, ütlused, salmid, uskumused, kombed, rahvamuusika, rahvatantsud ja mängud.

Pärimusteatris on lähtekohaks rahvaluule. Sellest ehitatakse üles lisaks narratiivile ka näitlejatehniline, rütmiline ja ruumiline struktuur. 

 Mõiste 
Mõistena on “pärimusteater” pigem uus. Eelkõige on Eestis seda nimetust kasutanud oma töö kohta lavastaja Anne Türnpu ning seda kasutatakse enamasti kindlas teatripraktikute ringkonnas. 

Mõiste “pärimusteater” erineb “pärimusest teatris”. Kui laval kasutatakse mõningaid pärimuslikke elemente (rahvaluule, rahvamuusika) ei ole tegemist otseselt pärimusteatriga. Sel juhul on tegemist rahvaluule kasutamisega ja sellest inspireerumisega ning enamasti pole selle peamine väljund konkreetselt pärimusele keskenduv.

Pärimusteater on konkreetne teatrisuund, mille lavastusliku sisu ja ülesehituse lähtekohaks on pärimuslik materjal, ehk rahvaluule. Pärimusteatrid elustavad ja tutvustavad rahvaluulet, tehes seda teatrilaval. Küll on aga pärimusteatri suund saanud alguse pärimusliku ainese kasutamisest teatrivahendina lavapraktikas. 

 Pärimus Eesti teatrites 
Rahvapärimuslikku ainest hakati aktiivselt teatrivahendina lavapraktikas kasutama juba 1960. aastate lõpus. Üks esimesi selliseid lavastusi oli Raivo Trassi “Kui on õnne, siis elame” Draamateatris 1970. aastal. Selles toetuti pigem kommetele, uskumustele ja mängudele. Samal aastal tuli Vanemuise teatris välja Jaan Toominga “Laseb käele suud anda” (August Kitzbergi näidendi “Enne kukke ja koitu” põhjal). Selles lavastuses kõlas vana rahvalaul uudses funktsioonis.

Konkreetsemalt pärimusteatrid kui ettevõtted (mitte vaid üksikud pärimuslikku materjali kasutavad lavastused) on uuem nähtus. 

 Pärimusteatrid Eestis 

 Taarka Pärimusteater - (Mittetulundusühing Taarka Pärimusteater) asutati 3. oktoobril 2006. aastal ning on Eestis ametlikult pärimusteatrina kanda kinnitanud.  Ühingu põhieesmärk on läbi pärimusteatri hoida ja arendada seto kultuuri ning oma tegevusega rikastada kogu Lõuna-Eesti kultuuriruumi. Teater keskendub seto kultuurile, tutvustades seda laiemale avalikkusele läbi teatri vahendite ja võimaluste. Taarka Pärimusteatri eestvedaja on lavastaja Helena Kesonen ning tegevjuht Kelly Kittus.
 Obinitsa Uus Teater - asutati 21. jaanuaril 2021 aastal Obinitsas. Teater on lavale toonud Kauksi Ülle „Põhitüü“ näidendi. Lavastus on seto keeles, seto muusika ning lauludega.
 Rändteater Vaba Vanker - tegutseb 2012. aasta 16. juulist alates ja ei ole otseselt pärimusteater, kuid nende missioon sisaldab siiski tahet luua teatrit, mis keskendub noorte inimeste arusaamadele teatrist, muusikast, pärimusest ja tänapäevast. Vaba Vankri nime alla on koondunud ligi 20 noort teatraali ja pärimusmuusikut. Teater keskendub pärimusele ja juurtele, läbi mille publik saaks paremini tajuda oma maad, oma rahvast ja iseend.
 Pärimusteater Loomine - (täisnimega Sihtasutus Eesti rahvapärandi ja kirjavara esitamise selts LOOMINE, rahvasuus Pärimusteater Loomine) ei ole enam aktiivne asutus. See oli aga 16. detsembril 2004 Eesti Rahvusliku Folkloorinõukogu ja Eesti Teatriliidu asutatud selts (ühtlasi ka teater). Seltsi eesmärk oli teatrilavale tuua eesti folkloorset pärandit ja väärtkirjandust, samuti soome-ugri ja teiste väikerahvaste loomingut.

 Eesti pärimusteatrite lavastusi 

 "Kuidas müüa setot" (2012, Taarka Pärimusteater)
 "Leelo otsib setot" (2013, Taarka Pärimusteater)
 "Inemise igä" (2016, Taarka Pärimusteater)
 “Non-Stop Seto" (2017, Taarka Pärimusteater)
 “Vanahunt“ (2018, Taarka Pärimusteater)
 "Petserimaa igatsus" (2021, Taarka Pärimusteater)
 “Põhitüü” (2021, Obinitsa Uus Teater)

 Pärimus muudes Eesti lavastustes 

 "Põdernaine" (2002, Rakvere Teater)
 "Runolaulud" (2009, Teater NO99)
 “Tantsumasin” (2009, Silver Sepp, Pärimusmuusika Aidas)
 “Isuri eepos” (2015, Anne Türnpu, Eva Koldits, Kodru rabas)
 “Vägi” (2016, Tartu Uus Teater)
 “Seitse venda, ehk Uurali kajakas” (2018, Katrin Pärn, Janek Savolainen, Eesti Rahva Muuseumis)
 “Macbeth” (2023, Eesti Draamateatri, Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri ja Eesti Kontserdi ühisprojekt)
 “Vend Antigone, ema Oidipus” (2023, Eesti Draamateater)
 “Seto Odüsseia” (2025, Seto Kuninglik Teater)

 Pärimusteatrite kuuluvus 
Eestis jagunevad etendusasutused enamasti omandivormi järgi avalik-õiguslikuks, sihtasutusteks, munitsipaal- ja erateatriteks. Eesti pärimusteatrid jagunevad aga mittetulundusühinguteks (Taarka, Obinitsa ja Vaba Vanker) ning sihtasutusteks (Loomine). 

 Vaata ka 
 Teater
 Eesti teater
 Rahvaluule
 Pärimus
 Taarka Pärimusteater
 Rändteater Vaba Vanker
 Pärimusteater Loomine
 Anne Türnpu

 Viited 

 Kirjandus 
 Riina Oruaas, “Eesti pärimusteater 21. sajandi alguses” Magistritöö. Tartu Ülikool, 2010.

Kategooria:Teater