Eesti NSV kohtukorralduse seadus

Eesti NSV kohtukorralduse seadus oli Eesti NSV Ülemnõukogu poolt  1960. aasta 19. juulil kinnitatud Eesti NSV seadus, mis sätestas kohtukorralduse ja kohtumenetluse üldpõhimõtted, Eesti NSV kohtusüsteemi põhilülide (rahvakohtute, Eesti NSV Ülemkohtu) ehituse, kohtunike vastutuse ja kohtutäiturite tegevuse alused.

Kohtukorralduse seaduse kohaselt oli Eesti NSV kohtutel kaks laiemat ühiskondlikku ülesannet: nad pidid lahendama kriminaal- ja tsiviilasju, teiseks pidid nad tugevdama „sotsialistlikku seaduslikkust” ning kaitsma sotsialistlikku õiguskorda (KKS § 3).

Enne Eesti NSV kohtukorralduse seaduse kehtestamist, kehtis ENSV-s 1940. aastal vastavalt NSVL Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusele, 6. novembrist 1940 ENSV territooriumil alates 1. jaanuarist 1941 VNFSV Tsiviilkoodeks, VNFSV Abielu, perekonna ja eestkoste seaduste koodeks, VNFSV Tsiviilprotsessi koodeks ja VNFSV Kriminaalprotsessi koodeks, ja ENSV territooriumil kohaldati NSVL Ülemnõukogu poolt 16. augustil 1938 vastuvõetud NSVL, liiduvabariikide ja autonoomsete vabariikide kohtukorralduse seadustENSV Teataja 1940, 73, 1007.
 Vaata ka  
seltsimehelik kohus
Kriminaalmenetluse seadustik
 Viited 

 Kirjandus 
Eesti NSV kohtukorralduse seadus: kommenteeritud väljaanne, Kirjastaja:Eesti Riiklik Kirjastus, 1962
Eesti NSV kohtukorralduse seadus = Закон о судоустройстве Эстонской ССР, Kirjastaja: Eesti Raamat, 1965
ENSV seadus ENSV kohtukorralduse kohta, Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja 1981, 38, 583.
 Välislingid 
Katre Luhamaa, Merike Ristikivi. Eesti kohtusüsteem ja kohtunikkond reformide keskel 1988–1993,  Riigiõiguse aastaraamat 2022, lk 13-45

kohtukorralduse seadus
Kategooria:Eesti kohtud