Saarineni maja

Saarineni maja on kaubandus-, kontori- ja eluhoone Tallinnas aadressil Pärnu maantee 10. Nimetatud arhitekt Eliel Saarineni järgi.Karin Hallas-Murula, "101 Eesti arhitektuuriteost", Tallinn: Varrak, 2012, lk 108-109

Ajalooliselt on maja üldkasutatav nimetus olnud ka Krediidipank, kuna hoone ehitati algselt Tallinna Vastastikuse Krediitühisuse tellimusel ning maja kõige uhkemad ruumid said valmimisel panga enda peakorteriks.

Tänapäeval on suurem osa hoonest kontoripinnad. Kunagistes pangaruumides tegutseb Kultuuriministeerium.. Kultuuriministeerium. Vaadatud 30. augustil 2025.

 Ehitamine 
Aastal 1911 korraldas Tallinna Vastastikune Krediitühisus arhitektuurikonkursi äri- ja üürikorterimaja rajamiseks ajaloolise linnamüüri taha jäävale krundile Jaani tänav 6 (praegu Pärnu mnt 10). Saabunud 33 töö autorite hulgas oli arhitekte ja büroosid nii Tallinnast, Helsingist kui Riiast. Žürii valis Saarineni kavandi välja suurest ehitusmaksumusest hoolimata, pidades hoone suurt mastaapi ja arhitektuurset innovaatilisust just tugevusteks. Ehitustööd algasid samal aastal.

Materjalide ja osaliste poolest oli tegu ühe suurima projektiga, mida Eestimaal seni nähtud oli - Taanist toodud betooni valas Tampere Rautabetoni OY, Soome graniidist soklikorruse valmistas Fenska Stenindustri A.B. Katusekivid valmistati Staraja Russas, gaasivalgustid Riias. Tallinna Siegel & Co esindus valmistas keskküttesüsteemi, Rotermanni tehas uksed ja aknad. Kodumaisest paest ja dolokivist on kõik hoone trepid peale Pärnu maanteelt algava peatrepi, mis valmistati Soomest toodud kivist.

Šveitsi firmalt Schindler & Co tellitud liftid olid ühed Tallinna esimestest. Samuti oli Krediidipank üks esimesi raudbetoonkonstruktsiooniga hooneid Eestis, mis võimaldas hoone massiivsusest hoolimata rajada soklikorruse kaubanduspindadele suuri klaasaknaid. Majas asuvad bürood ja üürikorterid võisid uhkustada kõigi kaasaegsete mugavustega: elekter, ventilatsioon, telefonid, keskküte.

paremal|pisi|Vastselt valminud hoone 1912. aasta postkaardil
Hoone valmis keerukusest hoolimata kiiresti ning võeti kasutusel 1912. aastal. Maja eeldatav ehitusmaksumus oli umbes 650 000 rubla. Saarinenile makstava arhitektihonorari suuruseks oli sellest 11 100 rubla. Hoone ehitust juhtima palgatud insener Karl Ipsberg sai veidi üle 8000 rubla.

Krediidipangaga samal ajal ehitati ka kõrvalasuvat Estonia teatrit, mille saamislugu on pangamajaga tihedasti seotud – krediitühisuse asutaja Jaan Linnamägi oli Estonia seltsi liige, teatrimaja ehitati ühisuse laenudest, korraga mõlemale hoonele palgati ehitusspetsialiste ning tarniti ehitusmaterjale.. Karin Hallas-Murula, "Saarineni maja raamat – kogukas, kuid poolik", Sirp, 01.08.2013. Vaadatud 30. augustil 2025.. Kõrvuti kerkivad Soome arhitektide suurhooned omasid ka sümboolset tähendust Tallinna muutumisel baltisakslaste linnast eestlaste omaks, väljendades linnapildis eestlaste tõusvat majanduslikku ja kultuurilist staatust. Nendele kahele pidi lisanduma veel poliitiline suurhoone uue raekoja näol (umbes praeguse Viru hotelli koha peal), millele korraldati ka kavandivõistlus, kuid alanud Esimese maailmasõja tõttu selle ehituseni ei jõutud.
Karin Hallas-Murula, "Suurlinn Tallinn", Tallinn: Soome suursaatkond & Eesti Arhitektuurimuuseum, 2005, lk 58

 Arhitektuur 
paremal|pisi|Dekoratiivdetailid peatrepi kohal
Arhitektuurivoolult liigitub Saarineni maja juugendiks, mille eksootilisem külg avaldub kõige paremini peatrepi ning sisehoovi erksinistes Muinas-Egiptusest inspireeritud kaaristu- ja dekoratiivdetailides. Välisfassaad on veidi rahulikum ning siin on paremini tajuda soomepärase rahvusromantismi (vertikaalärklid, liseenid ja kaarjas katuseviil) ning uusklassitsismi sümmeetrilise vertikaalsuse koosmõju. Suured klaaspinnad tänavafrondil on mõjutatud Warenhausstil'ist, ehk 'kaubamajastiilist'.

Maja soklikorrus (sisuliselt esimene korrus) tänavajoonel on mõeldud kaubanduspindade tarbeks. Teise korruse edelatiival paiknevad uhked kontoriruumid eraldi sissepääsuga Suur-Karja tänavalt, kus algselt tegutses pangakontor ning nüüd Kultuuriministeerium. Teise korruse kirdepoolne osa ning pealmised korrused olid algselt bürood ja jõukama elanikkonna üürikorterid, tänapäeval on need valdavalt kontorid.

paremal|pisi|püsti|Sisehoov
Saarineni maja oluline ruumiline element on tasandite ning sise- ja välisruumi vaheldumine. Pärnu maanteelt viib hoone keskne peatrepp üles teise korruse tasandile, kust läbi uste pääseb kolmetasandilisse sisehoovi. Sisehoovi tasandid on ligipääsetavad ka kaldteedega Suur-Karja ja Väike-Karja tänavalt.. Open House Tallinn. Vaadatud 30. augustil 2025.

Algselt olid kõrgusse tõusvate ärklite peal krooniks Jaan Koordi egiptusepärased tsemendist skulptuurid. Kujudel tekkinud ilmastikukahjude ja katusekorruse valguse varjamise tõttu eemaldati need aga juba 1921. aastal.

Krediidipanga projekteerimine langes aega, kus arhitekti tööd hakati rohkem mõtestama mitte ainult üksikhoone, vaid tervikliku linnaruumi loomisena. Eliel Saarinen ise oli linnaplaneerijana tegutsema hakanud vaid mõned aastad varem ning osales pangahoone kavandamise kõrvalt ka 1911. aastal Canberra linna üldplaneeringu konkursil. Aasta pärast Krediidipanga valmimist võitis Saarinen Tallinna 1913. aasta generaalplaani konkursi kavandiga, mis nägi südalinnas ning tänapäeva Lasnamäel ette pangamaja sarnaseid 5-kordseid perimetraalse tänavajoonduse ja roheliste sisehoovidega kvartalmaju. Seega saab Krediidipanga hoonet pidada ka eeskujuks Tallinna tulevase ruumiplaneerimise tarbeks.

Aastast 1997 on hoone registreeritud kui Kultuurimälestis nr 3056.

 Hoones tegutsenud 
Iseseisvunud Eestis võttis Tallinna Vastastikune Krediitühisus omale uueks nimeks Tallinna Krediitpank, mis kinnistus ka terve hoone rahvapärase nimena. Pank jäi majja tegutsema kuni 1928. aastani, mil pärast ühinemist kõrvalasuva Põhja Pangaga koliti ümber nende üle tänava asuvasse Suur-Karja 20 kontorisse.Tugewam Eesti erapank uude korterisse, Postimees (1886-1944), nr. 349, 22 detsember 1928.

Esimeste üürnike hulgas avas 1912. aastal majas uksed Gustav Pihlakase raamatu- ja kantseleitarvetekauplus. Aastaks 1938 oli majas juba kolm erinevat kirjastusühisust ning nende raamatupoodi. Nõukogude võimu alguses need natsionaliseeriti ning hoonesse asutati Raamatukauplus nr 1, mis sai 1962. aastal nimeks Rahva Raamat. Päarst iseseisvuse taastamist kauplus erastati ning tekkinud Rahva Raamatu ettevõte loeb end asukoha kaudu 1912. aasta Pihlakase raamatupoe järglaseks.. Rahva Raamat. Vaadatud 30. augustil 2025.

ENSV kultuuriministeerium kolis hoonesse kohe pärast moodustamist 1953. aastal. Sellest tulenevalt paiknesid sama katuse all ka ENSV peamised trükitsensuuri asutused.

1990. aastatel tegutses hoones Vaal Galerii. Pärast taasiseseisvumist on maja katusekorterid olnud elupaigaks eri riikide suursaadikutele.

 Praegused asukad 
2025. aastal tegutseb kunagistes pangaruumides Kultuuriministeerium. Samuti asuvad majas Eesti Kultuurkapital, Eesti Laulu- ja Tantsupeo Sihtasutus, Eesti Muusikanõukogu, Eesti Interpreetide Liit ja Eesti Pianistide Liit.

Rahvusvahelistest organisatsioonidest tegutsevad majas UNESCO Eesti Rahvuslik Komisjon ja Goethe Instituudi Eesti esindus.

Tänavale avatud äripindadel tegutsevad riidepoed. Pärnu mnt ja Suur-Karja nurgal asub läbi sokli- ja keldrikorruse ulatuv Rahva Raamatu kauplus, milles asub samale ettevõttele kuuluva brändi Literaat kohvik.

 Viited 

 Välislingid 

 Koduleht


Kategooria:Tallinna kultuurimälestised
Kategooria:Kesklinna linnaosa ehitised