Herbert Rand

Herbert Rand (18. detsember 1922 Paadla küla, Saaremaa – 6. märts 2005 Tallinn) oli jalgrattur, treener, spordikohtunik ja kohaliku spordielu eestvedaja. Ta tuli Eesti NSV meistriks jalgrattasõidus 11 korda, üleliiduliseks maanoorte meistriks 4 korda, pälvis NSV Liidu meistrivõistluste hõbemedali 1951. ja 1954. aastal. Sai NSV Liidu meistersportlaseks 1952 ja teeneliseks treeneriks 1966.

 Noorus- ja kooliaeg 
Herbert Ranna isa oli Kuressaare voorimees ja mustusevedaja Karl Rand ning ema oli Juula (Juuli, Julia) Rand, kes suri 31-aastaselt neeruhaigusse. Neil oli viis poega ja üks tütar. Herbert oli vanuselt teine laps. Õppis Kuressaares, hakkas seal ka sportima.

Jalgratas oli Herbert Rannale juba lapsepõlvest saadik lahutamatuks kaaslaseks, aidates tal lühendada kaugusi. Kui ta oli kaheksa-aastane, õppis Herbert Kuressaares vanaaegsel jalgrattal sõiduoskuse niivõrd selgeks, et nii mõnigi vilunud jalgrattur teda kadestas. Noore poisina harrastas ta jalgrattasõitu ka Kuressaare lossivalli treppidel, mille eest pidi isa Kalju Rand politseile maksma trahvi 5 krooni. Herbert Rand tuli Saaremaa koolinoorte meistriks omakootud vammuses ja säärsaabastes. Pere majanduslik seisukord oli kasin, mistõttu polnud võimalik spordivahendeid osta.

Elatist teenis Herbert Rand nooruspõlves mudavedaja, ratturi-tünnissõitja, äriõpilase ning Balti mere laevastikus meresügavuste mõõtjana. Teises maailmasõjas teenis ta Eesti Rahvuskorpuses.

 Sportlastee 
Pärast Teist maailmasõda sai mehe uueks kodukohaks Võrumaa. Urvaste kant oli omal ajal tuntud spordikants, kus on elanud ka sellised tuntud sportlased nagu Erna ja Herbert Abel, Harri Neem, Ants ja Heino Jeret, Heino ja Osvald Mõttus.

Herbert Rand alustas võistlemist 1947. aastal jalgrattasõidus ja suusatamises. Sõjajärgsetel aastatel oli Herbert Rand koos elvalase Rudolf Tammega maaspordiühingu nimekaimad rattasõitjad. Tunnustatud jalgrattasportlase nimetuse tõi Herbertile 1949. aastal Tallinnas peetud Vabatahtlik Spordiühing Jõud vabariiklikud võistlused, kus ta saavutas 100 km distantsil teise koha. Herbert rand treenis teel Valka või Viljandisse, Otepää või Võru raskel tõusude ja langustega mägimaastikul, piki Peipsi kallast kulgeval kiviteel või põhjaranniku äärsel maanteel. 1950. aastal saavutas Rand Vabatahtliku Spordiühingu Jõud krossivõistlustel 20 km distantsil esikoha. Samal aastal toimusid Vinnõtsjas (Ukrainas) maanoorte esivõistlused, kus ta saavutas kolmanda koha.

1951. aastal lõppes Eesti NSV II mitmepäevasõit maasportlaste täiseduga: võitsid "Kolhoosnik" ja Herbert Rand. 1951. aastal toimunud 813 kilomeetrilisel ringsõidul ümber Eesti NSV võitis Rand jällegi esikoha. Kogu võistlusmaa läbis ta ajaga 28:30.52,0. Herberti premeeriti uue võidusõidujalgrattaga ja ta arvati Eesti NSV koondvõistkonna koosseisu.

1952. aastal täitis Rand esimese maasportlasena Eestis Nõukogude Liidu meistersportlase normi, ühtlasi tunnistati samal aastal vabariigi absoluutseks meistriks. Samal ajal töötas Rand ka Antsla rajooni Siiriuse kolhoosis möldrina. Medaleid kogunes veel Eesti meistrivõistlustelt, maanoorte üleliidulistelt jõuproovidelt ja NSV Liidu meistrivõistlustelt. Herbert Rand tuli Nõukogude Liidu meistrivõistlustel kaks korda hõbedale (1951, 1954) ning Kiievi–Lvivi–Kiievi velotuuri üldvõitjaks (1955), võites seitse etappi kümnest. Juulis 1955 Ukrainas toimunud üleliidulisel maanoorte velotuuril kuulus esikoht Eesti meeskonnale. Individuaalselt saavutati kaksikvõit: võitis Herbert Rand, teine oli Rudolf Tamm.

1951. ja 1955. aastal tuli ta Nõukogude Liidu maaspordiühingute meistriks. Herbert Rand võitis kohalikel meistrivõistlustel maantee-, meeskonna- ja krossisõidus kokku 4 kuld- ja 11 hõbemedalit.

Oma sportliku vormi säilitamiseks ja tugevdamiseks oli tal koostatud igapäevane kindel treeningukava, mis koosnes võimlemisharjutustest, murdmaajooksudest ja treeningust jalgrattal murdmaastikul.

 Treeneritöö 
Ta töötas 1951–1953 spordiühingu Kolhoosnik Antsla rajooninõukogu esimehena ja 1953–1979 Kolhoosniku/Jõu kesknõukogu jalgrattasporditreenerina. 1950. aastatel oli Rand spordiühingu Jõud instruktor ning tema ülesandeks oli maakohtades sporti propageerida; ta õpetas maakohtade sportlasi ja spordihuvilisi treeninguplaane koostama, näitas tehnikat ja abistas ka varustuse soetamisega.

Tegevspordist loobumise järel sai temast maasportlaste treener. 1966. aastal anti välja esimesed Eesti NSV teeneliste treenerite aunimetused. Kümne nimetatu hulgas olid ka spordiühingu Jõud (praegu Eestimaa Spordiliit Jõud) liikmed Ilmar Kivi ja Herbert Rand. Tema õpilasteks olid näiteks Ilmar Mesi, Ülo Jänes, Kalev Ojaste, Kalev Raudsepp, Eha Müürsepp-Peeti. Tema edukamatest õpilastest jõudis Kalju Koch välja maailmameistrivõistlustele. Kuulunud ka Eesti NSV Jalgrattaspordi Föderatsiooni presiidiumi.
 Isiklikku 
Reipa mehena sõitis Herbert Rand jalgrattaga eluaeg nii suvel kui ka talvel. Lisaks jalgrattasõidule oli ta ka hea suusataja ja massöör. Perioodil 1968–1974 oli tõstja Jaan Taltsi massöör. Herbert Rand oli spordiühingu Jõud auliige (1966). Herbert Ranna hüüdnimeks ratturite seas oli "Ärbi".

Spordielus oli ta aktiivne ka veteranina, näiteks osales Eesti NSV meistrivõistlustel veteranide jalgrattaspordis, jalgrattaspordiveteranide kokkutulekutel Saaremaal jm 1980. aastatel. 1983. aastal Kuremaal toimunud esimestel Eesti NSV meistrivõistlustel oli veteranidele jalgrattaspordis Herbert Rand 61-aastaselt vanim osaleja.

Herbert Rand on maetud Tallinna Metsakalmistule.

 Viited 

Kategooria:Eesti jalgratturid
Kategooria:Eesti treenerid
Kategooria:Eesti spordikohtunikud
Kategooria:8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Kategooria:Sündinud 1922
Kategooria:Surnud 2005