Patrimonialism

Patrimonialism on valitsemisvorm, mis põhineb valitseja isiku ja tema koja mõjuvõimul. Patrimonialism pole mitte niivõrd valitsemise vorm kui valitsemise stiil. Patrimonialistlik valitseja valitseb isikliku lojaalsuse alusel, mis tuleneb patrooni-kliendi suhetest, isiklikest lojaalsustest, sugulussidemetest ja nende kombinatsioonidest. Patrimonialism on tihedalt seotud korruptsiooni ja oportunismiga. Selle valitsusvormiga võib kaasneda riigi arengu allakäik ja riigi nõrk võimekus. 

Patrimonialismi näideteks sobivad varauusaegsed Euroopa kuningad, samuti sultanid, maharadžad või Rooma paavst, kes võisid ainuisikuliselt teha tervete riikide või impeeriumide saatust määravaid otsuseid.

 Näited 
Patrimonialismi naasmine tänapäeval ohustab politoloogia professorite Stephen E. Hanson ja Jeffrey S. Kopstein hinnangul demokraatiat, kuna patrimonialistlikud valitsejad ei tee vahet enda ja riigi rahakotil ning enda ja riigi või rahvuslikel huvidel. Patrimonialismi puhul juhitakse riiki nagu juhi isiklikku maavaldust või ettevõtet. Sellise valitsemisstiili parimad praegusaegsed näited on Vladimir Putini Venemaa, Orbáni Ungari, Õiguse ja Õigluse partei Poolas ning 2025. aastast ka president Trump oma meeskonnaga. Freedom House'i 2018. aasta aruandes seostatakse pikalt Keskerakonna valitseda olnud Tallinnat patrimonalismiga.

 Tunnused 
Patrimonalism põhjustab avaliku ja erasektori sulandumist. Leiab aset autokraatlikes režiimides ja oligarhias. Võimul on kõrgem- või keskklass, kellele tavaliselt allub ka sõjavägi. Patrimonialistlikku valitsemist iseloomustab bürokraatlikele protseduurireeglitele vastandumine. Max Weberi kohaselt võib juhi võimu legitiimsus tugineda kas bürokraatlikele protseduurireeglitele juhi paika panemiseks või patrimonialistlikule arusaamale riigijuhist kui isakesest, kelle võim tugineb tema isikule. See ei ole seotud mingite institutsioonide või reeglitega, vaid pigem ongi eesmärk institutsioonid ja formaalsed reeglid asendada personaalse, mitteformaalse autoriteediga. Sarnast võimumudelit, kus juhtimine taandub lojaalsusele ja suhetele, sõprade soosimisele ja päris või näiliste vaenlaste karistamisele, võib leida nii eri hõimude juures kui ka kuritegelikes organisatsioonides.

 Suhe teiste valitsemisvormidega 
Patrimonialismi otsene vastand pole mitte demokraatia, vaid kindlaid protseduurireegleid järgiv riigikorraldus. Erinevalt klassikalisest autoritaarsusest võib patrimonialism demokraatiaga mõnda aega koos eksisteerida. Hanson ja Kopstein rõhutavad, et ka demokraatlikult võimule saanud riigijuht võib soovida valitseda patrimoniaalselt ning asuda riigiadministratsiooni (nn süvariiki) lammutama, et soosida ning aidata võimu juurde oma sõpru ja pereliikmeid. Demokraatia ei pea patrimonialistlikule valitsejale pikalt vastu ning patrimonialistlikud liidrid ei suuda vältida autoritaarse süsteemi kehtestamist. Isegi juhul kui autoritaarse riigikorra kehtestamist õnnestub vältida, on patrimonialismi tagajärjed demokraatlikule ühiskonnale negatiivsed, sest riigiaparaat asendub kiiresti üleüldise ebakompetentsuse ja korruptsiooniga.

 Vaata ka 
 diktatuur
 türann
 autoritarism

 Viited 

Kategooria:Valitsemisvormid