Heliefekt

Heliefektide loomisega tegelevad kitsama eriala spetsialistid, kelle rollid ja spetsiifika varieeruvad sõltuvalt projektist ja loomeprotsessi etappidest.Foley-artistid – loovad praktiliselt ja salvestavad reaalseid helisid, et lisada neid filmidesse, telesaadetesse ja muudesse audiovisuaalsesse meediasse. Näiteks salvestavad nad samme, riiete kahinat või esemete liikumist, et luua realistlikke ja täpseid heliefekte. Üks maailma kuulsamaid foley-artiste on Gary A. Hecker, kes on teinud heliefekte mitmetele tuntud filmidele, näiteks "Gladiator" (2000) ja Spider-Man: No Way Home (2021).
Helirežissöörid – vastutavad üldise helikujunduse ja heliefektide integreerimise eest projekti. Nad juhendavad foley- ja helikujundusmeeskondi, koordineerivad salvestusi ja vastutavad heli tasakaalu ning kvaliteedi eest lõpp-produktis.
Helikujundajad – loovad ja manipuleerivad unikaalseid helisid, sageli digitaalselt, et luua meeldejäävaid ja atmosfäärilisi heliefekte. Nende töö hõlmab nii looduslike helide töötlemist kui ka täiesti uute, abstraktsete helide loomist. Näiteks Ben Burtt lõi "Star Wars" (1977) lightsaberi ja TIE-fighter ikoonilised helid.
Muusikud ja heliloojad – nende põhirõhk on muusikal, aga sageli loovad nad ka atmosfäärilisi või teemakohaseid heliefekte, mis sulanduvad helikujundusse. Näiteks Hans Zimmeri looming filmis "Dunkirk" (2017) hõlmab heliefekte, mis sulanduvad muusikaga, et luua pingeline atmosfäär.
Produtsendid – nende roll on pigem juhtiv ja organiseeriv, aga nad võivad osaleda ka heliefektide loomise ja valimise protsessis, andes loomingulisi suuniseid ja jälgides projekti üldist visiooni.

 Ajalugu 
Heliefektide kasutamine ulatub tagasi teatri ajastusse, kus heli loodi mehaaniliste vahenditega. Näiteks kasutati tormi jäljendamiseks metallplaate, hobuste kapjade heli loomiseks puuklotsidega kloppimist ja ukse kriuksumist erilise puidust mehhanismi abil.

Raadio tõi kaasa järgmise etapi heliefektide arengus. Esimestes raadiosaadetes kasutati reaalajas loodud helisid, näiteks papist tiibade lehvitamist, et matkida lindude lendu, või veeanumaid, et simuleerida vee sulinat. 1920. aastatel hakati seoses helifilmi tulekuga kasutama salvestatud heliefekte, mis võimaldasid neid täpsemalt ja korduvalt kasutada. Esimene helifilm, "The Jazz Singer" (1927), illustreerib hästi seda tehnoloogilist läbimurret. 1950. aastatel hakkasid ulmefilmid kasutama elektroonilisi instrumente, nagu teremin, et luua futuristlikke ja ebatavalisi helisid. Näiteks filmis "The Day the Earth Stood Still" (1951) kasutati teremini, et rõhutada ulmelist atmosfääri. 1980. aastateks muutus digitaalne helitöötlus tavaliseks, võimaldades luua keerukaid helimaastikke. "Star Wars" filmides (1977–1983) kasutati nii analoog- kui ka digitaaltehnoloogiaid.

Videomängudes mängivad heliefektid olulist rolli mängumaailma elavdamisel ja mängija kogemuse rikastamisel. Näiteks mängus "The Legend of Zelda" kasutatakse helisid, et suunata mängijat ja anda tagasisidet tegevustele, samas kui mängus "The Last of Us" loovad heliefektid pingelise ja emotsionaalse atmosfääri. 

Tänapäeval võimaldavad sellised tarkvarad nagu Pro Tools ja Ableton Live heli salvestada, töödelda ja kombineerida väga suure täpsusega, mis aitab loojatel saavutada järjest paremat helikvaliteeti ja suuremat mitmekesisust.

 Eestis 
Eesti Rahvusringhääling (ERR) hakkas heliefekte salvestama ja koguma juba 1950. aastatel. Selles arhiivis talletatavaid helimaterjale kasutatakse filmides ja raadiosaadetes tänapäevalgi. ERR-i arhiiv sisaldab unikaalseid ajaloolisi helisalvestisi, mis on oluline osa Eesti audiovisuaalsest kultuuripärandist. Eestis on heliefektide loomisel pikk ajalugu. 1970. aastatel kasutas Sven Grünberg elektroonilist muusikat ja helikujundust filmides, nagu "Hukkunud Alpinisti hotell" (1979). 1980. aastatel lõi Arvo Pärt minimalistliku muusika, mida on kasutatud paljudes filmides; tema tintinnabuli-stiil mõjutas ka helikujundust. 

Tänapäeval on võimalik Eestis õppida heliefektide loomist mitmes õppeasutuses. Näiteks Tallinna Ülikooli Balti Filmi, Meedia ja Kunstide Instituudis (BFM) saab õppida heli eriala, mis keskendub helirežii, helikujunduse ja heliefektide loomise õpetamisele. Samuti korraldab Tallinna Muusika- ja Balletikool (MUBA) täienduskoolitusi, sealhulgas heli- ja videosalvestuse kursusi, kus käsitletakse ka heliefektide loomise teemasid.

Eestis tegutseb mitmeid stuudioid, mis on spetsialiseerunud heliefektide loomisele. Näiteks Film Audio osutab helisalvestusteenust, sealhulgas heliefektide loomist filmidele, reklaamidele ja muusikale. Heliefektidega tegeleb ka Ajar Stuudiod, mis keskendub filmidele, helisalvestusele ja postproduktsioonile ning osutab muude teenuste hulgas ka erinevatele meediaplatvormidele heliefektide loomise teenust.

 Liigitamine 
Heliefekte võib liigitada nende eesmärgi ja kasutusviisi järgi.

 Tootmisviisid 
 Looduslikud helid 
Looduslikud helid on helid, mis jäljendavad looduses esinevaid nähtusi, nagu vihm, tuul, äike või loomade häälitsused.

 Mehaanilised helid 
Siia kuuluvad inimeste loodud objektide ja masinate helid, näiteks autode mootori müra, relvade laskmine või ukse kriuksumine.

 Foley-helid Foley on tehnika, mille käigus kunstnikud loovad ja salvestavad helisid, mis sünkroonitakse visuaalse tegevusega, näiteks sammud, riiete sahin või klaaside kokkupõrge.

Nimetus foley viitab Jack Foleyle, kes töötas Universal Studios 1920.–1930. aastatel ja töötas välja tehnikaid realistlike heliefektide (nt sammud ja uksekääksud) loomiseks. Tänapäeval nimetatakse seda tehnikat vahel ka foley-kunstiks.

 Funktsioonid 
Heliefekte kasutatakse abstraktsete helide loomiseks, mis kujutavad vaid fiktsionaalses maailmas eksisteerivaid helisid (näiteks ulmefilmides kasutatavad tulnukate ja koletiste häälitsused või maagilised helid). Oluline roll on heliefektidel ka emotsiooni või atmosfääri edasiandmisel heli kaudu (näiteks kõhe õhkkond õudusfilmis või rahustav taustamuusika loodusdokumentaalis). Lisaks toetavad realistlikud heliefektid filmis autentsust ja usutavust, matkides pärismaailmas esinevaid looduslikke helisid.

 Digiefektide näiteid 
 Kaja (echo) – loob heli korduva peegelduse, mis jätab mulje, et heli tuleb mitmest suunast või kaugusest.
 Kajakõla (reverb) – annab mulje ruumi suurusest või akustikast.
 Moonutus (distortion) – muudab heli karedamaks või intensiivsemaks.
 Lainetav kõla (flanger ja phaser) – loovad lainetava ja liikuva kõla.
 Mitmehäälne efekt (chorus) – kordab ja veidi nihutab algset heli, luues mitmehäälse ja ruumilise efekti.
 Kõrguse muutmine (pitch shift) – muudab heli kõrgust, võimaldades luua kõrgemaid või madalamaid toone.
 Ajavenitus (time stretch) – venitab või tihendab heli, muutes selle kestust ilma kõrgust muutmata.
 Granulaarne sämpling (granular synthesis) – jagab heli väikesteks osadeks ja töötleb neid, et luua ebaharilikke tekstuure või efekte.
 Võnkumine (tremolo) – muudab heli valjust perioodiliselt, tekitades võnkuva efekti.

 Filmidest tuntud heliefekte 
 Wilhelmi karje – klassikaline karje, mida kasutati esimest korda filmis "Distant Drums" (1951); hiljem ka filmides "Star Wars", "Indiana Jones" jms.
 Lightsaberi heli – "Tähtede sõja" filmidest tuntud futuristlik relvaheli.
 Kõuemürinaplaat (thunder sheet'') – kasutatakse tormi või äikese imiteerimiseks teatris ja filmides, näiteks "Frankenstein" (1931).

 Vaata ka 
 Filmimuusika
 Eesti Rahvusringhääling
 Universal Studios
 Arvo Pärt
 Teremin

 Viited 

Kategooria:Heli