Hofkriegsrat

Hofkriegsrat oli Habsburgide monarhia 16. sajandil asutatud sõjaväeline administratiivnõukogu, mida juhatas sõjanõukogu president ning mis allus otse keisrile. Nõukogu peakorter asus enamasti Viinis, kuid osaliselt ka Grazis (1578–1749).

 Ajalugu 
Õukondlik sõjanõukogu asutati 1556. aasta 17. novembril keiser Ferdinand I poolt. Kuni 1564. aastani kandis see nime Steter Kriegsrat. Edaspidi kandis see Hofkriegsrat'''i nime. Sõjanõukogu presidendi amet koondas enda kätte sõjaväekantselei, sõjaväeministeeriumi ja kindralstaabi ülema ametikohustused ja võimu. Tema kohustus oli ka koostada sõjakäikude plaanid ning anda nõuandeid armeejuhatajatele.Lk 26–27 (Zeinar, 2006) Keiser Ferdinand II ajal koosnes sõjanõukogu veel 25 ametnikust. 

Keiserlik sõjanõukogu oli jaotatud 11 militaar- ja neljaks justiitsosakonnaks. Tsiviilosakondi juhatasid õukondliku nõukogu (Hofrat) liikmed ning militaarosakondi ooberstid või kindralid. Suur osa ametnikest polnud aga militaarpraktikaga kursis, mistõttu tegeles sõjanõukogu vaid armee administratsiooni, mitte juhtimisega.Lk 49 (Zeinar, 2006) Sõjanõukogu kuulutas välja ka mobilisatsiooniLk 41 (Rothenberg, 2007), kinnitas ohvitseride edutamist ja auastmete ostmistLk 28–29 (Rothenberg, 2007) ning nimetas ametisse kõrgemaid ohvitsereLk 85 (Acerbi, 2010). Hofkriegsrat'ile allusid mitmed teised sõjaväelised asutused, mis tegelesid näiteks suurtükiväe, pioneeride, relvaarsenalide, värbamise, välikaplanite, meditsiini ja transpordiga, lisaks hoidis sõjanõukogu otseselt enda kontrolli all ka sõjaväestatud piiriala.Lk 24 (Rothenberg, 2007) 

19. sajandi alguseks oli Hofkriegsrat'is välja kujunenud liialt laialdane bürokraatia, mis aeglustas sõjaväe administratsiooni. Paljud ametnikud olid tsiviilvaldkondadest pärit bürokraadid ja armeeohvitserid olid tihtipeale vaid nõuandjate rollis. Kui näiteks Preisimaal mängis armee juhatuses suurt rolli kindralstaap, siis Austrias oli see allutatud sõjanõukogule ja vähetähtis.Lk 156 (Rothenberg, 1968) 

1801. aasta 9. jaanuaril nimetas keiser Franz II Hofkriegsrat'i presidendiks oma venna, ertshertsog Karli, kelle eesmärgiks oli armee ülemjuhatuses laialdasi muudatusi teha.Lk 87 (Rothenberg, 2007) 29. septembril allutati Hofkriegsrat vastasutatud sõjaministeeriumile ning see säilitas vaid mõned varasemad ametikohustused (nt värbamise ning sõdurite palkade ja pensionite haldamine).Lk 88 (Rothenberg, 2007) 

1805. aastal sai Hofkriegsrat osa oma varasemast mõjust tagasi. Kolmanda koalitsiooni sõja eel eemaldati see sõjaministeeriumi alt ning uueks presidendiks määrati feldmarssal-leitnant Maximilian Baillet de Latour.Lk 102–103 (Rothenberg, 2007) Sõjas saadud kaotuse järel taastas ertshertsog Karl oma varasema võimu sõjaväe üle. 1806. aastal nimetati ta generalissimuseks. Koos oma nõunikega viis ta Hofkriegsrat'is läbi uusi reforme.Lk 27–28 (Acerbi, 2010) 

Napoleoni sõdade järel Hofkriegsrat'is olukord ei muutunud. Nõukogu tööd ning seega armee administratsiooni efektiivsust pärssisid samad probleemid mis varem. Väejuhid (nt feldmarssal Josef Radetzky) proovisid oma iseseisvust suurendada, kuid leidsid, et sõjanõukogu takistab seda. 11. mail 1848 andis keiser Ferdinand I käsu, et Hofkriegsrat oma tegevuse mai viimaseks päevaks lõpetaks. 1. juunil võttis sõjaväeadministratsiooni üle sõjaministeerium ning Hofkriegsrat lakkas olemast.Lk 51 (Zeinar, 2006) 

 Viited 

 Kirjandus 
 Acerbi, Enrico. The Austrian Imperial Army 1805-1809. 2010.
 Rothenberg, Gunther E. "The Austrian Army in the Age of Metternich". The Journal of Modern History. 2 (40). 1968.
 Rothenberg, Gunther E. Napoleon's Great Adversary: Archduke Charles and the Austrian Army 1792-1814. Chalford: Spellmount. 2007.
 Zeinar, Hubert. Geschichte des österreichischen Generalstabes.'' 2006.

Kategooria:Habsburgid
Kategooria:Austria ajalugu