Sümbol (Peirce)

Sümbol (vana kreeka sõnast σύμβολον symbolon, “märk, tunnus”) viitab tähendust kandvale märgile, mille tähendus ei ole seotud selle otseste omadustega, vaid selle tähenduse määrab kokkulepe või harjumus. Ameerika Ühendriikide semiootiku, teadlase, matemaatiku Charles Sanders Peirce'i järgi on sümbol üks kolmest peamisest märgitüübi kategooriast, millele lisaks kuuluvad indeksid ja ikoonid.

Peirce'i järgi on sümbol märk, mis omab tähendust üksnes seetõttu, et inimesed on sellele tähenduse andnud, tavaliselt läbi sotsiaalse kokkuleppe või harjumuse. Erinevalt ikoonidest ja indeksitest, mille tähendused on seotud visuaalsete või kaudsete omadustega, sõltub sümboli tähendus täielikult kontekstist ja kultuurilisest kokkuleppest.

Peirce'ile oli oluline, et sümbolid ei tohi olla seotud otsese füüsikalise sarnasusega objektiga, millele nad viitavad. Selle asemel on sümboli tähendus seotud inimese mõistusega ja teda ümbritsevate ühiskondlike ja kultuuriliste teguritega.

 Peirce'i mudel 
Peirce'i mudelis on kolm peamist märgi tüüpi: ikoonid, indeksid ja sümbolid. Need eristuvad järgmiselt:

 ikoonid on märgid, mis sarnanevad objekti või nähtusega, ning mille tähendus põhineb vastuvõtja äratundmisel, millise objektiga on tegemist;

 indeksid on märgid, mis viitavad oma tähendusele läbi kokkupuute või seose, mille vaataja oma teadvuses märgi ja objekti vahel loob;

 sümbolid ei ole seotud objekti või nähtuse otsese sarnasusega, vaid nende tähendus on määratud kokkuleppe või tava tundmise alusel. 

 Sümbolite näited 
Keelelised sümbolid: Kõik sõnad ja tähendused, mis on seotud keelega, näiteks "armastus", "õnn", "puit".

Teoloogilised ja filosoofilised sümbolid: Nt rist - usk, süda - armastus.

Rahvuslikud sümbolid: Lipud, vapid ja muud rahvuse või kultuuri tunnused.

 Veel sümboli mõiste käsitlusi 
Olulised aspektid Peirce'i lähenemises:

 Sümboli tähendus tekib interpretandi kaudu (vaataja või kasutaja poolt, kes mõtestab sümboli tähenduse).

 Sümbol on meelevaldne ja sõltub kultuurilistest või sotsiaalsetest kokkulepetest.

 Ferdinand de Saussure’i sümboli käsitlus 
Ferdinand de Saussure, Šveitsi keeleteadlane, semioloog ja strukturalismi rajaja, pakkus oma mudeli, milles keel on kui kokkuleppeline süsteem, mis jaguneb sümboliteks, tähistatavaks (mõiste, kontseptsioon) ja tähistajaks (akustiline represatsioon). Sümbolid on Saussure’i järgi erijuhtum märkidest. 

Peamine erinevus Peirce’ist on, et Saussure keskendub peamiselt keelesüsteemidele, kus märgid (ka sümbolid) on suhtelised ja binaarsed: nende tähendus tuleneb nende eristusest teistest märkidest, mitte ainult konventsioonidest.

 Ernst Cassireri kultuurifilosoofia 
Ernst Alfred Cassirer, juudi päritolu Saksa filosoof, kultuuriteoreetik ja semiootik, arendas sümbolite käsitlust kultuuriteooria raames. Tema järgi on inimene sümboleid loov ja kasutav olend ning sümbolid on inimkogemuse vahendamise põhialus nagu loomadel instinktid ja aistingud. Cassireri jaoks on sümbolid nii keeles, kunstis, religioonis kui teaduses kultuuri alusstruktuurid. 

 Carl Gustav Jungi sümbolite käsitlus 
Carl Gustav Jung, Šveitsi psühhiaater, analüütilise psühholoogia rajaja, käsitles sümboleid sügavalt psühholoogilisest vaatenurgast. Jungile olid sümbolid alateadvuse väljendusvahendid, mis ilmnevad unenägudes, müütides ja kunstis. Sümbolid ei olnud tema jaoks täielikult defineeritavad või ratsionaalselt lahti seletatavad. 

Peirce’i sümbolid põhinevad kokkuleppel ja teadlikul tõlgendamisel, samas kui Jungi sümbolid võivad olla universaalsed ja sõltumatud kokkulepetest.

 Viited 

Kategooria:Semiootika