Sotsiaalmeedia kübersõjas

Sotsiaalmeedia kübersõjas tähistab nähtust, kus digitaalseid suhtlusplatvorme nagu Facebook, X (endine Twitter), TikTok, Instagram ja YouTube, kasutatakse teadlikult ja sihilikult poliitilise, psühholoogilise ja strateegilise mõjutustegevuse läbiviimiseks. Selline kasutusviis kuulub laiemasse hübriidohtude raamistikku ning seondub küberjulgeoleku, infosõja ja strateegilise kommunikatsiooni valdkondadega.

Sotsiaalmeediat ei kasutata ainult info levitamiseks, vaid ka ühiskondade polariseerimiseks, demokraatlike institutsioonide õõnestamiseks ning geopoliitilise mõjuvõimu suurendamiseks ilma otsese relvakonfliktita. Seetõttu nimetatakse seda sageli „vaikseks relvaks“ või „digitaalseks propagandatoruks“ kaasaegses rahvusvahelises julgeolekus.

 Peamised taktika- ja mõjutusmehhanismid 

 Desinformatsioon ja valeinfo levitamine. Sotsiaalmeedias levitatakse tahtlikult moonutatud või valeteavet, luues segadust ja nõrgestades institutsioonide usaldust. Valeinfo levik on sageli tingitud platvormi algoritmist, mis eelistab sensatsioonilist sisu . 
 Botid ja trollitehased. Riigid ja varjatud grupid kasutavad libakontosid ning koordineeritud trollitehaseid (nt Venemaa Internet Research Agency), et tugevdada manipuleerivat narratiivi. 
 Psühhograafiline sihtimine ja reklaamid. Tugevate andmetöötlusvõimekustega platvormid võimaldavad sihtida kasutajaid emotsionaalse või poliitilise sisuga just neile kohandatud kujul, mis retargetib ja suurendab mõju.

 Tuntud juhtumid 

 USA 2016. aasta presidendivalimised. Venemaa sekkumine toimus peamiselt sotsiaalmeedia kaudu, levitades polariseerivat sisu ja toetades Donald Trumpi kampaaniat. Uurimised on kinnitanud koordineeritud mõjutuskampaaniate olemasolu, mille eesmärk oli USA ühiskonna lõhestamine.
 Koroonapandeemia. Sotsiaalmeedia kaudu levisid vaktsiinivastased ja teadusvastased narratiivid, millest osa olid pärit koordineeritud välisallikatest.
 Ukraina sõda (2014-...). Mõlemad osapooled kasutavad sotsiaalmeediat mõjutuskanalina. Venemaa levitab oma versiooni sündmustest ning Ukraina kasutab platvorme oma rahvusvahelise toetuse mobiliseerimiseks. Mõju ulatub psühholoogilisest rünnakust diplomaatiliste positsioonide kujundamiseni.

 Tehnoloogilised arengud ja riskid 
Christian Brose toob välja, et info- ja sotsiaalmeediaruumis toimuv on üha enam seotud autonoomsete algoritmide, suurandmete ja tehisintellekti rakendamisega, mis muudab mõjutustegevuse massilisemaks ja raskemini jälgitavaks. Sotsiaalmeedia kaudu suunatud psühholoogiline operatsioon võib tulevikus toimuda ilma inimese sekkumiseta, üksnes andmemudelite põhjal.

 Eesti kontekstis 
Eesti on küberjulgeoleku valdkonnas maailmas esirinnas ning Tallinnas asub NATO Küberkaitsekeskus (CCDCOE). Pärast 2007. aasta küberrünnakuid on Eesti valitsus pööranud tähelepanu ka infooperatsioonide ohjamisele ja strateegilise kommunikatsiooni tugevdamisele. Tallinn Manual 2.0 käsitleb selgelt, kuidas rahvusvaheline õigus võiks laieneda küber- ja infosõjale, sh sotsiaalmeedias toimuvale mõjutustegevusele.

 Rahvusvahelised vastumeetmed 

 Tallinn Manual 2.0 käsitleb infosõda rahvusvahelise õiguse kontekstis, kuid rõhutab, et enamik sotsiaalmeedia kaudu toimuvaid mõjutusoperatsioone jääb „alla sõjakünnise“.
 EL desinformatsiooni töögrupid töötavad välja poliitikaid ja koostöömudeleid, et piirata valeinfo levikut, näiteks Digital Services Act.
 Avalikkuse kriitiline meediapädevus ehk kodanike suutlikkus eristada usaldusväärset infot valeinfost on oluliseks kaitseliiniks.

 Viited 

Kategooria:Sotsiaalmeedia
Kategooria:Kübersõda