NSV Liidu kosmonautide esimene rühm

NSV Liidu kosmonautide esimene rühm oli NSV Liidu kosmoseprogrammi raames esimeseks kosmoselennuks ja järgmisteks kosmoselendudeks valitud kosmonautide rühm. Rühm moodustati veebruaris–aprillis 1960.

Formeeringu nimetus oli 1960: Õhujõudude Rühm nr 1 (1960: Группа ВВС № 1), teises allikas on Kosmonautide rühm (Отряд космонавтов)Директива Главного штаба ВВС ВС Союза ССР «О формировании ЦПК ВВС и отряда космонавтов», 11. jaanuar 1960.. NSV Liidu relvajõudude õhujõudude ülemjuhataja käskkirjaga 7. märtsist 1960 määrati Õhujõudude kosmonautide ettevalmistuskeskuse "kuulajateks-kosmonautideks" esimesed 12 lendurit. "Niisuguse ürituse jaoks on kõige kõlblikum lendur, ja eelkõige hävituslendur. See ongi universaalne spetsialist. Ta on nii piloot, tüürimees, radist kui ka pardainsener..." (Sergei Koroljov)

 Poliitilised otsused
Nõukogude teaduse ja tehnika areng võimaldas 1950ndate lõpuks arutada piloteeritava kosmoselennu küsimust. 1959. aasta alguses pidas NSV Liidu Teaduste Akadeemia president Mstislav Keldõš inimese kosmoselennu küsimuste arutelu, valmistati ette tööettepanekud partei ja riigi keskorganiteleTeistel andmetel tegi otsuse alustada raketi R-7 tsiviilotstarbelist kasutamist 1956. aastal Nikita Hruštšov isiklikult. Enne seda töötati rakette välja sõjaväelaste juhtimisel ja ainult sõjalistel eesmärkidel: termotuumalaengu mandritevaheliseks kohaletoimetamiseks. Sergei Koroljovi unistust rahumeelsetest kosmoselendudest sõjaväelased ei toetanud. Et oma plaane ellu viia, otsustas Koroljov kasutada ära Hruštšovi edevust ja tema püüdu Ameerikale järele jõuda ja Ameerikast ette minna. Sel eesmärgil kutsus Koroljov 1956. aastal NSV Liidu kõrgema parteijuhtkonna ekskursioonile OKB-1-te Kaliningradi linnas Moskva lähedal. R-7 makett naturaalses suuruses avaldas Hruštšovile väga tugevat muljet. Kasutades soodsat hetke, pani Koroljov Hruštšovile ette plaani, kuidas ameeriklasi "üle trumbata", edestades neid kosmoses, milleks piisas termotuumarelva lõhkepea asendamisest kosmoselaevaga. Hruštšov võttis idee vastu suure entusiasmiga. Kui Koroljov teatas, et sõjaväelased töötavad plaanile vastu, lubas Hruštšov oma toetust ning selle tõestuseks andis Koroljovi käsutusse otseliini oma kabinetiga Kremlis. (Стивен Уокер. Первый. Новая история Гагарина и космической гонки = Stephen Walker.Beyond: The Astonishing Story of the First Human to Leave Our Planet and Journey into Space, М.: Альпина нон-фикшн 2024, ISBN 978-5-00139-664-2, lk 126-127.) Jaanuaris 1959 andis NLKP Keskkomitee salajase määruse piloteeritava  kosmoselennu ettevalmistamiseks. Teine salajane määrus anti sama aasta mais, kuu aega pärast USA programmi Mercury 7 pressikonverentsi. See dokument tegi Koroljovile ülesandeks viia ellu spiоon-sputnikute loomise programm ja sisaldas lisa pika tööde nimekirjaga, mille seas oli skafandri ja kosmoselaeva elutalitluse süsteemi väljatöötamine (Уокер 2024: 132).

Otsus valida kosmonautide rühma ja valmistada ette esimeseks kosmoselennuks kosmoselaeval Vostok tehti NLKP Keskkomitee ja NSV Liidu Ministrite Nõukogu määruses nr 22-10 "Kosmonaudikandidaatide meditsiinilisest valikust" 5. jaanuarist 1959 ja NSV Liidu Ministrite Nõukogu määruses nr 569—264 "Inimese ettevalmistasest kosmoselendudeks" 22. maist 1959.

 Valik 
KosmIonaudikandidaatide valik tehti ülesandeks NSV Liidu relvajõudude õhuvägede formeeringute juhtkonnale, sõjaväearstidele ja arstlikele lennukomisjonidele, kes kontrollisid lendurite tervist väeosades ja grupeeringutes. Tulevaste kosmonautide väljaõpe tehti õhujõududele Hiljem tegi otsese valiku Lennuväe Keskuurimishospidali (ЦВНИАГ) spetsialistide rühm.

1959. aasta alguses alustati sobivate kandidaatide hoolika otsimise ja range valikuprotseduuriga. Valikut toetas kosmosemeditsiini osakond, mille rajas Nõukogude Liidu õhuvägede ülem Konstantin Veršinin, suur kosmoseuuringute pooldaja ja toetaja, ning mis töötas professor Vladimir Jazdovski juhtimisel. 

Tulevaste kosmonautide valikuga tegelesid Jevgeni Karpov, Vladimir Jazdovski, N. Gurovski, Oleg Gazenko, A. Genin ja teised.Teistel andmetel juhtis esimeste Nõukogude kosmonautide valikut ja ettevalmistust alates 1960. aastast Nikolai Kamanin (Уокер 2024: 205): jaanuaris 1961 määrati ta õhuvägede peastaabi kosmoselendude ettevalmistuse ja tagamise osakonna juhatajaks; aastatel 1966–1971 oli ta õhuvägede ülemjuhataja abi kosmoseasjades. Kosmonaudikandidaatideks valiti kuni 35-aastased hävituslendurid, kelle pikkus oli kuni 175 cm ja kaal kuni 75 kgУокер 2024: 103.. Programmi juhtis Vladimir Jazdovski, kellel oli suur kogemus kosmosesse saadetud koerte valimisel. Jazdovski meditsiinikomisjoni tööd kontrollis veel üks komisjon – riiklik amet1kondadevaheline komisjon (ГМВК), mille peamine ülesanne oli kandidaatide filtreerimine poliitilise usaldusväärsuse alusel. Esimese kosmonautide rühma lii1me Pavel Popovitši sõnul tegeles sellega [KGB]].

Värbamisel etendas otsustavat osa pilootide toimikute kriitiline läbivaatamine. Nõutav oli "puhas" suhe parteiga ja "puhas" biograafia. Ainult laitmatu minevikuga inimesi sai kasutada propagandavahendina sel viisil, nagu tol ajal ette kujutati. "Teema nr 6 komisjon" (et kogu kosmoseprogramm oli rangelt salastatud, kasutati koodnmetusi) kontrollis 1959. aasta jooksul esmase valiku 3461 hävituslennuväe lenduri dokumente. Esmasele vestlusele valiti 347 inimest. Vestluste ja ambulatoorse tervisekontrolli tulemuste põhjal lubati edasisse meditsiinilisse valikusse 206 lendurit, kes 20-meheliste rühmadena läbisid lõpliku statsionaarse tervisekontrolli Moskvas TsVNIAGis 1959. aasta oktoobrist 1960. aasta aprillini. Kuni selle ajani oli kõigi värvatavate eest nende valiku tegelikku eesmärki saladuses hoitud, sest ei tahetud riskida. Kardeti, et programmi avalikuks saamine ja surve kiiremini saavutusteni jõuda ohustab riiklikku julgeolekut ja rahvusvahelist prestiiži. Selle aja jooksul loobus kosmonaudiks hakkamisest 72 inimest, esitatud tervisenõuetele ei vastanud 105 inimest. Kõik tervisekontrolli etapid läbis edukalt 29 inimest.Советские и российские космонавты. 1960—2000, М. ООО Информационно-издательский дом «Новости космонавтики»  2001, lk 8.

11. jaanuaril 1960 formeeriti õhuvägede ülemjuhataja Konstantin Veršinini käskkirjaga sõjaväeosa nr 26266, mille ülesandeks oli kosmonautide väljaõpe. Hiljem reorganiseeriti see üksus õhuvägede kosmonautide ettevalmistuskeskuseks (ЦПК). 24. veebruaril 1960 määrati keskuse ülemaks meditsiiniteenistuse polkovnik Jevgeni Karpov.

Mandaatkomisjon valis 1960. aasta jaanuaris välja 20 inimest. 
7. märtsil 1960 võeti esimesse kosmonautide rühma kaksteist meest – Ivan Anikejev, Valeri Bõkovski, Boriss Volõnov, Juri Gagarin, Viktor Gorbatko, Vladimir Komarov, Aleksei Leonov, Grigori Neljubov, Andrijan Nikolajev, Pavel Popovitš, German Titov ja Georgi Šonin. 9. märtsil liitus Jevgeni Hrunov, 25. märtsil Dmitri Zaikin ja Valentin Filatjev, 28. aprillil Pavel Beljajev, Valentin Bondarenko, Valentin Varlamov ja Mars Rafikov, 17. juunil Anatoli Kartašov.

Esimeses kosmonautide rühmas oli 9 õhujõudude lendurit, 6 õhutõrje  lendurit ja 5 mereväe lendurit. Alguses oli kõige vanem, Pavel Beljajev, 34-aastane, ja kõige noorem, Valentin Bondarenko, 23-aastane.

 Viited 

Kategooria:Nõukogude Liit
Kategooria:Kosmoloogia