Sticky bomb

Sticky bomb (inglise keelest 'kleepuv pomm'; ametlikult Grenade, Hand, Anti-Tank No. 74) on Suurbritannia käsigranaat. Seda kasutati teises maailmasõjas. Sticky bomb oli üks mitmest ad hoc tankitõrjerelvast, mis Suurbritannias pärast Dunkirki evakuatsiooni välja töötati, kuna evakuatsioonioperatsiooni käigus kaotati suur osa oma tankitõrjevahenditest.

Sticky bomb oli kaetud klaasist kattega, mis esimese nõela eemaldamisel relva ümbert ära tuli ning paljastas kleepuva pommi. Teise nõela eemaldamine aktiveeris pommi ning pärast seda pidi sõdur selle kleepima vastase sõiduki külge. Käepidemest lahtilaskmine aktiveeris detonaatori, pärast 5 sekundit nitroglütseriiniga täidetud pomm plahvatas.

Granaadi disain oli mitmes osas probleemne ning relvajõud keelasid alguses selle kasutamise, kuid peaminister Winston Churchill andis siiski käsu Sticky Bombi tootma hakata. Aastatel 1940–1943 toodeti ligi 2,5 miljonit taolist pommi. Peamiselt kuulus see kodukaitse varustusse, kuid Põhja-Aafrikas kasutasid seda ka Suurbritannia ning Rahvaste Ühenduse relvajõud. Muud liitlasväed kasutasid seda näiteks Anzio lahingus (sh Ameerika Ühendriikide-Kanada First Special Service Force) ning Austraalia armee Uus-Guinea kampaanias. Sticky bombe saadeti ka Prantsuse vastupanuliikumisele.

Kasutajad
  Ameerika Ühendriigid

  Kanada

  Vaba Prantsusmaa

Vaata ka
 Suurbritannia sissetungivastased ettevalmistused teise maailmasõja ajal
 No. 73 (granaat)
 No. 76 (granaat)
 Blacker Bombard
 Smith Gun
 Northover Projector
 PIAT

Viited

Kirjandus
























Kategooria:Käsigranaadid
Kategooria:Suurbritannia relvad