Majapidamisteooria

Majapidamisteooria on mikroökonoomika haru, mis uurib, kuidas majapidamised teevad otsuseid oma tarbimise kohta.

Majapidamist käsitletakse ühe otsustusühikuna, mis teeb ratsionaalseid otsuseid oma eelistuste, eelarve ja sissetuleku alusel. Majapidamised püüdlevad oma kasulikkuse maksimeerimise poole eelarvepiirangute tingimustes, mis tähendaks mikroökonoomika mõistes eelarvejoonel asumist. Selles käsitluses kulutavad majapidamised ära kogu oma sissetuleku, et olla kasulikkuse tipus. See järgib klassikalist tarbija valiku teooriat, mille kohaselt tarbijad valivad kõige suurema rahulolu pakkuvad kaubad ja teenused.

 Kasulikkus 
Rohkem tarbides kasvab tarbija kogukasulikkus, sest iga täiendav ühik kaupa või teenuseid annab tarbijale rohkem rahulolu. Piirkasulikkus näitab, kui palju kasu saadakse iga täendava ühiku tarbimise eest juurde. Kahaneva piirkasulikkuse seadus näitab, kuidas iga eelmine tarbitud ühik hüviseid annab juurde rohkem kasulikkust kui järgmine. Kasulikkust ei ole võimalik mõõta, kuid kaupu ja teenuseid on võimalik järjestada vastavalt eelistustele. Majapidamiste eelistusi kirjeldab kasulikkusfunktsioon. See viib erinevad hüvised vastavusse kasulikkuse astmega. Igal majapidamisel on oma kasulikkusfunktsioon, mis avaldub valemina u=f(q1,q2).

 Majapidamiste tootmisteooria 
Gary Beckeri välja töötatud majapidamiste tootmisteooria kohaselt toodavad majapidamised teatud kaupu ja teenuseid ise (nt toiduvalmistamine, lastehoid) selle asemel, et neid osta. Valiku ise tegemise ja teenuste ostmise vahe sõltub ajapiirangutest ja kuludest.

 Reaalsed majapidamisotsused 
Reaalsed majapidamisotsused on sageli mõjutatud psühholoogilistest teguritest, nagu harjumused, eelarvamused ja puudulik informatsioon. Mikroökonoomika raames ei arvestata psühholoogilisi tegureid ja seetõttu ei käitu majapidamised alati "ratsionaalselt" klassikalise majandusteooria mõistes.

 Viited 

Kategooria:Mikroökonoomika