Kelgutamine olümpiamängudel

Kelgutamine taliolümpiamängudel on talispordiala, kus võistleja või kaheliikmeline võistkond sõidab kelguga lamades (nägu ülespoole) ja jalad ees. Kelgutamisel võisteldakse tavaliselt spetsiaalselt loodud jäärajal, mis võimaldab raskusjõul kelgu kiirust suurendada. Võitja läbib marsruudi kiireima üldajaga. Esimesed ebaõnnestunud katsed kelgutamist olümpiaprogrammi lisada pärinevad 1930. aastatest. Rahvusvaheline Olümpiakomitee kiitis sellise taotluse heaks 1954. aastal ja kümme aastat hiljem sai kelgutamisest esmakordselt olümpiaala. Esimest korda võisteldi kelgutamises 1964. aasta taliolümpiamängudel Innsbruck nii meeste kui ka naiste arvestuses ühekelgul ning kahekelgul. Kahekelkul olid võistelnud ainult mehed, kui enne 1994. aasta mänge muutis Rahvusvaheline Kelgutamisföderatsioon kahekelgu meeste võistlusest avatud võistluseks, võimaldades meestel ja naistel koos võistelda. Nende mängude ajal aga naised sellel alal ei võistelnud.

2011. aasta aprillis kiitis Rahvusvaheline Olümpiakomitee heaks segavõistkondade teatevõistluse lisamise (iga riigi kohta võistleb üks võistkond), mis tähendab, et kelgutamises oli esimest korda programmis neli ala. Algatuste programm jäi suures osas samaks kuni 2014. aasta Sotši olümpiamängudeni, mil kavasse lisati põnev võistkondlik kelgutamise teatevõistlus. Teatevõistkonnad koosnevad naiste ja meeste ühekelgust ning meeste kahekelgust. Võisteldi samas järjekorras ja omapärase "teatevahetusega". Pärast oma sõidu finišijoont peab kelgutaja käega pihta saama raja kohal rippuvale plaadile, mille puudutus avab üleval stardivärava, et järgmine kelk saaks startida.

Eelseisvatel Milano Cortinas 2026. aasta taliolümpiamängudel on alaprogrammis veel üks põnev täiendus meeste ja naiste kahekelgu lisamisega, mis peaks asendama eelmainitud avatud kahekelku. Kelgutamine lummab olümpiamänge jätkuvalt oma uskumatu kiiruse ja tiheda võidusõiduga.

Algusaastatel tekkis mitmeid raskusi, sealhulgas spordiala vastuvõtlikkus ilmastikutingimustele ja sellega seotud sagedased edasilükkamised. See probleem lahendati, kui olümpiakelgutamisvõistlused peeti 1976. aastal esimest korda kunstjääl. Teine algusaastate iseloomulik tunnus oli katsetamine uute tehnikate ja materjalidega, mida üha rangemad reeglid aja jooksul piirasid. 

Võistlusi on domineerinud Saksa kelgutajad (võistlesid ROK-i riigikoodide EUA, GDR, FRG ja GER all erinevatel aegadel alates 1964. aastast) võitnud 87 medalit 153-st võimalikust.

Esimese eestlasena osales taliolümpiamängudel kelgutamises 1994. aastal Lillehammeris Helen Novikov.

Olümpiamängude kokkuvõte

 Kelgutamise võistlust ei toimunud 

MängudAasta AlasidParim riik1. → 8. 9. 1964 3  24px Saksamaa ühendatud võistkond  (1)10. 1968 3   (1)11. 1972 3   (2)12. 1976 3   (3)13. 1980 3   (4)14. 1984 3   (5)15. 1988 3   (6)16. 1992 3   (1)MängudAasta AlasidParim riik17. 1994 3   (1)18. 1998 3   (2)19. 2002 3   (3)20. 2006 3   (4)21. 2010 3   (5)22. 2014 4   (6)23. 2018 4   (7)24. 2022 4   (8)25. 2026 5   (9)

Medalid

1. 22129432. 1388293. 747184. 6109255.24px Saksamaa ühendatud võistkond 22156.24px Saksa FV 145107. 12368. 03369. 030310. 014511. 011212.23px VOK (ROC) 0011 Kokku 12 riiki  52  50  51  153

Märkus: 1972. aastal anti kahekelgul välja kaks kuldmedalit.

Välislingid
Kelgutamine ROK-i veebilehel