Arnold Sau

Arnold Sau (23. oktoober 1928 Emmaste – 31. märts 1983 Tartu) oli eesti rohumaateadlane ja põllumajandusteadlane, põllumajanduskandidaat (1960). 

Tal oli märkimisväärne roll eriti rohumaaviljeluse eriala arendamisel ja selle praktilisel rakendamisel.

Elulugu
Arnold Sau sündis Hiiumaal Emmaste vallas, kuid kasvas üles Saaremaal. Tema isa Villem töötas noorpõlves kodutalus, Saaremaalt pärit ema Larissa tuli Emmastesse taluteenijaks. Nad abiellusid 1927. aastal ning asusid elama isa venna juurde Sopi talusse. Seal sündis 1928. aastal ka poeg Arnold. Pärast Hiiumaalt lahkumist 1931. aastal töötasid vanemad Kuressaares, hiljem aga Saaremaal Üru saeveskis. 1941. aastal ostsid nad Üru külas Reinu talu ja pühendusid maatööle.Nõukogude Hiiumaa, nr. 125, 23. oktoober 1986

Arnold Saua koolitee algas 1936. aastal Pidula koolis, kus ta sai kuueklassilise alghariduse. 15-aastaselt astus ta Kõljala Põllutöökooli, mille sai lõpetada 1946. aastal. Pärast Kõljala Põllumajanduskooli lõpetamist jätkas ta haridusteed Jäneda Põllumajandustehnikumis, mille lõpetas 1949. aastal kiitusega.Põllumajanduse Akadeemia: Eesti Põllumajanduse Akadeemia parteikomitee, rektoraadi, komsomolikomitee ja ametiühingukomitee häälekandja, nr. 11, 7. aprill 1983 Rohumaaviljeluse vastu tärkas huvi juba Jäneda tehnikumis, kus Sau alustas oma esimesi katselisi töid.Merike Metstak. Dotsent Arnold Sau – teeneline agronoom. // Sotsialistlik Põllumajandus, nr. 15, 10. august 1980.

Aastail 1949–1951 töötas ta ENSV TA põllumajanduse instituudi Karja-Pärsmaa katsepunktis agronoomina, kus sai ka esimesed teadustöö kogemused. Seal tegeles ta sirplutserni kasvatamise ja rohumaade seemnesegude uurimisega. Noore agronoomina pühendus Sau rohumaaviljelusele, kuna samal ajal alustati vastavat uurimistööd Eesti looduslikel niitudel ja karjamaadel ning rajati esimesed katsed mitmeaastaste heintaimedega. Katsetööde raskuspunkt kohapeal langes peaasjalikult Arnold Sauale, kes tõestas end tööka noore agronoomina.

Sau jätkas 1951. aastal õpinguid Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomiateaduskonnas, mille lõpetas 1956. aastal kiitusega ja sai õpetatud agronoomi diplomi.Sotsialistlik Põllumajandus, nr. 10, 25. mai 1983 Õpingute ajal oli ta EPA esimese ELKNÜ komitee liige, Tartu Linnakomitee lektor ning EPA ülelinnalise lektooriumi juhataja. Lisaks juhatas ta taimekasvatusringi ning tegeles teaduslike uurimustega kultuurkarjamaade teemal, millest valmis ka tema diplomitöö.Põllumajanduse Akadeemia: Eesti Põllumajanduse Akadeemia parteikomitee, rektoraadi, komsomolikomitee ja ametiühingukomitee häälekandja, nr. 10, 25. märts 1965 Õppetöö kõrval töötas ta veel taimekasvatuse kateedris laborandina.

Huvist teadustöö vastu astus Sau kohe pärast akadeemia lõpetamist aspirantuuri Leningradi Põllumajanduse Instituudi juures. Tema teaduslikuks juhendajaks sai Nõukogude Liidu üks väljapaistvamaid rohumaateadlasi Ivan Larin. Väitekirja "Pikaajaliste kultuurkarjamaade rajamine põldheinapõldudele Eesti NSV kesk- ja lõunarajoonides" kaitses Leningradi Põllumajanduse Instituudis 1960. aastal. Väitekiri käsitles kultuurkarjamaade rajamist ja nende tootlikkuse suurendamist. Tema töö pälvis tunnustust teaduslike uuenduste eest, mis leidsid rakendust Eesti põllumajanduses. Korraldades aspirandile ette nähtud uurimistööd EPA katsemajandites Raadil ja Eerikal, jätkas Sau selle kõrvalt tööd EPA taimekasvatuse kateedris.

1960. aastal sai Sau EPA agronoomiateaduskonna dekaaniks, kellena töötas aastatel 1960–1963 ja 1981–1983; 1979–1981 oli ta prodekaan teadustöö alal. 1963. aastal sai dotsendiks. Saua eestvedamisel loodi 1967. aastal rohumaaviljeluse ja botaanika kateeder, millest kujunes 30-liikmeline kollektiiv. Kateeder sai keskuseks intensiivsete kultuurrohumaade uurimisel, nende rajamise, väetamise, niisutamise ja kasutamise alal. Sau oli esimene, kes algatas EPAs kõrgharidusega rohumaaviljeluse spetsialistide ettevalmistamise, mille tulemusel valmis esimene lend spetsialiste 1968. aastal. Sau oli EPA rohumaaviljeluse kateedri juhataja aastatel 1967–1973 ja 1976–1982.

Aastatel 1979–1983 juhtis Sau UNESCO rahvusvahelise programmi „Inimene ja biosfäär” Eesti III projekti, mis keskendus inimtegevuse ja maakasutuse mõjule rohumaadele. Tema juhtimisel sai EPA rohumaaviljeluse kateeder osaks UNESCO bioloogiaprogrammist ning täitis olulist rolli kompleksprogrammis „Rohusöötade intensiivne tootmine ja kvaliteedi parandamine“. Sau koordineeris laiaulatuslikke uurimisprogramme, tehes koostööd mitmete teadusinstituutide ja tootmisettevõtetega.

Arnold Saua teadustööd ja lektoriannet hinnati rahvusvaheliselt. Tema teadustöö tulemusi tutvustati nii kodumaistel kui ka rahvusvahelistel konverentsidel. Ta osales Euroopa Rohumaade Föderatsiooni sümpoosionidel ja rahvusvahelistel kongressidel Soomes, Rootsis, Hollandis, Šveitsis, Prantsusmaal, Suurbritannias, Austraalias ja Ameerika Ühendriikides. Lisaks teaduslikule ja akadeemilisele tegevusele kandis ta ka mitmeid ühiskondlikke ülesandeid. Ta oli ka Tartu Linna Rahvasaadikute Nõukogu liige, EPA parteikomitee ja agronoomiateaduskonna parteibüroo liige ning mitmete teadusorganisatsioonide ja rahvusvaheliste komiteede liige. Samuti oli ta NSV Liidu Põllumajandusministeeriumi ja VASHNIL-i rohumaade teadustöö koordineerimisnõukogu liige.

Sau pälvis medalid "Vapra töö eest V. I. Lenini 100. sünniaastapäeva tähistamiseks" ja "Töövapruse eest". 1979. aastal anti talle Eesti NSV teenelise agronoomi aunimetus. Samuti pälvis ta Rahvamajanduse Saavutuste Näituse pronksmedali. 1986. aastal paigaldati Emmastes tema sünnikohta mälestustahvel.

Teadustöö
Arnold Sau avaldas 190 teadustööd, artiklit, brošüüri ja raamatut, mille kogumaht ulatus 130 autoripoognani. Sau pühendus intensiivkultuurrohumaade uurimisele, keskendudes nende rajamisele, väetamisele, niisutamisele ja ratsionaalsele kasutamisele. Tema uurimused hõlmasid liblikõieliste taimede pealekülvi hõredatele karjamaadele, et parandada nende tootlikkust ja kvaliteeti. Saua teaduslikud tulemused võeti tootmisse 1963. aastal, aidates kaasa Eesti põllumajanduse moderniseerimisele. Sau pööras oma teadustöös suurt tähelepanu intensiivrohumaade rajamisele, väetussüsteemidele ja rohumaade ratsionaalsele kasutamisele. Ta viis läbi pikaajalisi katseid, töötades välja uuenduslikke väetussüsteeme, mis arvestasid mulla omadusi, saagikust ja kasutusviise.

Arnold Saua juhendamisel rajati 1961. aastal EPA esimesed rohumaade katsepõllud Eerikale, kuhu loodi ka katsebaas ja lüsimeetrikatsed ning käivitati vihmutussüsteem koos veehoidlaga. Tema algatusel rajatud Eerika õppe- ja katsebaas kujunes oluliseks keskuseks teadustöö ja hariduse ühendamisel. Saua juhendamisel arendati välja Eesti põllumajanduspraktikas olulised uuendused nagu portsjonkarjatamine, mis juurutati esmakordselt Sootaga sovhoosis. Samuti panustati erodeeritud muldade parandamisse heintaimede abil, mis aitas kaasa mullatekkele ja püsiva huumuskihi moodustumisele. Sau korraldas mitmeaastaseid teaduslikke katseid, milles osales üle 250 majandi Tartu, Põlva, Võru, Valga ja Jõgeva rajoonist.

Sau juhendas EPA agronoomiateaduskonna üliõpilasi ja kvalifikatsioonikursuste kursante ning suunas üliõpilaste teadusliku uurimistöö arengut. Arnold Sau oli hinnatud õppejõud ja juhendaja, kelle käe all kaitsti 9 kandidaadiväitekirja. Tema õpetamisstiili iseloomustas ilumeel ja korrektsus, mida ta oskas üliõpilastele edasi anda. Ta oli üks üliõpilaste armastatumaid õppejõude ning oodatuim lektor täienduskursustel.

Teosed
„Heintaimede määraja ja rohumaaviljeluse praktikum” (1971, kaasautor)
„Intensiivkultuurrohumaade viljelemine” (1977)

Viited

Kategooria:Eesti põllumajandusteadlased
Kategooria:Eesti Maaülikooli agronoomiateaduskonna vilistlased
Kategooria:Vana-Jaani kalmistule maetud
Kategooria:Sündinud 1928
Kategooria:Surnud 1983