CIM-konventsioon

CIM-konventsioon on rahvusvaheline õigusakt, mis reguleerib raudteel toimuvat kaubavedu COTIF-i liikmesriikide vahel. Lühend CIM tuleb prantsuskeelsest nimetusest Contrat de Transport International ferroviaire des Marchandises ehk Rahvusvaheline raudtee kaubaveo leping.

CIM-konventsioon määratleb:
 veodokumentide sisu ja kasutuse (nt raudtee saateleht ehk CIM-veokiri);
 vedaja ja kaubasaatja õigused ning kohustused;
 vastutuse kauba kadumise, kahjustumise või hilinemise eest;
 reklamatsioonide esitamise korra ja tähtajad.

Rahvusvahelise raudteevedude konventsiooni ehk CIM-lepinguga on liitunud valdav osa Euroopa raudtee-ettevõtetest. CIM-konventsioon määratleb raudteeoperaatori ja kliendi vahelised õiguslikud suhted. 1980. aastal uuendati rahvusvahelise lepingu sätteid uue konventsiooniga COTIF, millesse on lülitatud ka kaubavedusid puudutanud CIM-konventsiooni sisu. Uue konventsiooni tingimused hakkasid kehtima 1992. aastal. Enamik Euroopa riike on ühinenud COTIF-lepinguga. Väljaspool Euroopat on CIM-lepingu osalisteks Iraak, Iraan, Süüria, Maroko ja Tuneesia. Venemaa Föderatsioon ei ole liitunud selle rahvusvahelise lepinguga.

Konventsiooni haldab OTIF (Organisation Intergouvernementale pour les Transports Internationaux Ferroviaires) ehk Rahvusvaheline Raudteetranspordi Valitsustevaheline Organisatsioon.

 CIM veokiri 
CIM veokirja ehk CIM saatelehte (CIM waybill; railroad consignment note CIM) kasutatakse Euroopa riikide raudteekaubavedudel. CIM veokirja kasutatakse rahvusvahelistes vedudes COTIF-lepinguga liitunud riikide vahel. Veokirja kasutatakse ka nendel marsruutidel, milles teatud osa teest kulgeb meritsi. CIM-saatedokumenti võib kasutada ka tollitransiidi dokumendina. Kui rahvusvahelist vedu on võimalik sooritada mööda erinevaid marsruute, peab saatja vastavalt CIM-konventsioonile määrama ise kindlaks kaubasaadetise kulgemistee.

Saadetisega seotud veoleping tekib siis, kui raudteeoperaator võtab kaubad vedamiseks vastu. Lepingu sõlmimine eeldab, et raudteevedajale oleks üle antud kaupade veokiri/saateleht. Veoleping kohustab seda täitma ka neid raudteeoperaatoreid, kes ei ole kliendiga ise lepingut sõlminud. Veokiri peab sisaldama andmeid saatja, vastuvõtja ja veetava kauba koguse ning saadetise koosseisu kohta.

Saatja peab täitma raudtee veokirja blanketi, varustades selle vajalike andmetega ning andma raudteeoperaatorile veoks vajalikud dokumendid. Veokiri peab sisaldama andmeid saatja, vastuvõtja ning veetava kauba koguse ja omaduste/eripära kohta. Veokiri koostatakse mitmes eksemplaris. Neist kõige olulisem on veokirja teine eksemplar, mille omanikul on õigus teha veost (kaupa) puudutavaid otsuseid raudteeveo kestel. Raudteevedaja esindaja lisab templijäljendid kõigile veokirja eksemplaridele, millega ta kinnitab saadetise vastuvõtmist vedamiseks. Saatja vastutab veokirjale märgitud ekslike ja väärate andmete eest. Vastutust pole seejuures piiratud.

 Raudteevedaja vastutus CIM-konventsiooni kohaselt 
CIM-konventsiooni kohaselt on rahvusvahelistel raudteevedudel vedaja maksimaalseks vastutuseks 17 SDR-i kauba brutokilogrammi kohta. Hüvitus kahjustunud kauba eest arvutatakse kahjuprotsendi alusel. Väliselt mittemärgatavate kahjude puhul tuleb reklamatsioon esitada seitsme päeva jooksul alates kauba vastuvõtmisest. Riigisiseste vedude puhul esitatakse reklamatsioon 10 päeva jooksul alates kauba vastuvõtmisest.

Hilinemisest tuleneva hüvituse suurus on rahvusvaheliste vedude puhul piiratud veotasu neljakordse määraga. Hilinemisest põhjustatud kahju korral esitatakse rahvusvahelistel vedudel reklamatsioon 60 päeva jooksul alates kauba vastuvõtmisest.

 Viited 

Kategooria:Raudteetransport