Sõtkeratas

Sõtkeratas on loomade või inimjõul käitatav mehaaniline seade, mida on kasutatud veskites (sõtkeveski) ja eriti raskuste tõstmiseks pööra põhimõttel alates Vana-Roomast kuni uusajani.

 Kirjeldus 
Sõtkeratta põhiosa moodustab üks või mitu (tavaliselt kaks) kõrget, 3–5 m läbimõõduga puidust ratast, mille mõlemal küljel on tavaliselt kaheksa puidust kodarat. Rattad olid monteeritud raskele, horisontaalsele puitvõllile, mis toetus kandilisele puitkonstruktsioonile (keskaegsetel pöördkatusega sõtkekraanadel) või vabalt seisvatele rattalaagritele (rooma kraanadel). Veskites ühendati horisontaalne veotelg jahvatusseadme või pumbaseadmega. Pedaalimisseade pani liikuma köie või keti. Sõtkerattas, mille sisepind oli kaetud libisemist pärssivate astmete või liistudega, jooksid soovitud suunas sõtkeratta-, vintsi- või kraanatöölised.

Keskaegsetel ehitusplatsidel olid vintsitöölised (sõtkerattage raskuste tõstmine kuni 18. sajandini väga levinud) kõrgelt tasustatud töötajad. Töö oli füüsiliselt vaevarikas, pingeline ja tõsteseadmete kasutamisel ka ohtlik. Koorma paigal hoidmine oli raske, sest ratast ei saanud keeramise ajal kinnitada. Raskuse langetamine oli ohtlik etapp, sest koorem võis oma raskuse tõttu vabalt langema hakata ja ratta endaga kaasa haarata koos vintsitöölistega; esines surmaga lõppenud õnnetusi.

Koorma tõstmiseks nelja meetri kõrgusele pidid sõtkerattatöölised läbima rattas umbes 56 m distantsi (olenevalt teljest ja ratta läbimõõdust). See tähendas umbes 132–140 meetrist kõndimist kogu tõstmise ja langetamise protsessi jaoks. Raske tükitöö, mida arvutati kraanameistri hinnakirja alusel mahalaaditud koormate kaalu järgi, tulemuslikuks tegemiseks oli vaja kogemusi ja vastupidavust. Keskaegses laadimiskraanas ja selle peal töötas 15–20 meest.

 Pildid 

 Viited 

Kategooria:Tööriistad
Kategooria:Tehnika