Sardiinia Kuningriik (1720–1861)

Vaata ka artikleid Sardiinia Kuningriik ja Sardiinia Kuningriik (1324–1720).

Sardiinia Kuningriik (ka Sardiinia-Piemonte, Piemonte-Sardiinia või ekslikult Piemonte Kuningriik) oli Savoia riik aastatel 1720–1861, mille alla kuulusid Sardiinia saar ja Savoiade dünastia valdused mandril. Enne 1847. aastat kuulus otse Sardiinia Kuningriigi koosseisu ainult Sardiinia saar, mandrialad (peamiselt Savoia hertsogkond, Piemonte vürstiriik, Nice'i krahvkond ja Genoa krahvkond) kuulusid otse Savoiadele ning sellega tekkis komposiitmonarhia ja personaalunioon. Alad liideti ühe kuningriigi koosseisu 1847. aasta Fusione perfetta lepinguga.

Enne Savoiade kätte langemist kuulus keskaegne Sardiinia Kuningriik kõigepealt Aragoni krooni alla ning seejärel Hispaania koosseisu. 1720. aastat sõlmitud Haagi lepinguga loovutasid Hispaania troonile kandideerivad Habsburgid ja Bourbonid Sardiinia Kuningriigi Savoia hertsogile Viktor Amadeus II-le. Savoiad liitsid selle enda valdustega Itaalia poolsaarel, kus neile kuulusid peale Savoia ja Aosta ka Piemonte ja Nice.

Savoiade valitsusajal asusid Sardiinia Kuningriigi valitsus ja aristokraadid ning kultuuri- ja rahvastikukese täielikult mandril, monarhia jaoks oli Sardiinia saar ise teisejärguline., Encyclopædia Britannica Kuigi de jure oli riigi pealinn Sardiinia keskus Cagliari, oli Savoiade pealinn 16. sajandi keskpaigast olnud de facto Torino. 1847. aastast sai ametlikult pealinnaks Torino.

Kui Napoleoni Prantsusmaa Savoiade mandrivaldused okupeeris ja annekteeris, kolis Sardiinia kuningas esimest korda Savoiade valitsusaja jooksul Sardiiniale. Viini kongressi otsusega tagastati valdused Savoiadele ning lisaks anti varem Genova Vabariigile kuulunud Liguuria. Kui Genf Šveitsi koosseisu läks, liideti 1816. aastal Torino lepinguga vastloodud Genfi kantoniga ka Carouge ja seda ümbritsevad alad. Aastatel 1847–1848 koondati Savoiade alad unitaarriigiks, mille pealinnaks sai Torino ning võeti vastu põhiseadus.

1853. aastal alanud Krimmi sõja ajaks oli Sardiinia Kuningriik kasvanud võimsaks. 1859. aastal annekteeris Sardiinia Kuningriik Lombardia, järgnesid Kesk-Itaalia Ühendatud Provintsid ja Mõlema Sitsiilia Kuningriik (1860), Veneto (1866) ning Kirikuriik (1870). Kuna Sardiinia Kuningriik kasvas sellega suureks riigiks, otsustati nime muuta ning 17. märtsil 1861 kuulutati välja Itaalia Kuningriik. Pealinn oli algul Firenze ja hiljem Rooma. Seega oli Savoiade Sardiinia Kuningriik Itaalia Kuningriigi õiguseellane. Itaalia Kuningriik omakorda on tänapäevase Itaalia Vabariigi õiguseellane.

Vaata ka
 Sardiinia asekuningate loend
 Hispaania koloniaalimpeerium
 S'hymnu sardu nationale
 Sardiinia Kuningriik (1324–1720)
 Sardiinia Kuningriik (1700–1720)

Viited

Kirjandus
 Antonicelli, Aldo. "From Galleys to Square Riggers: The modernization of the navy of the Kingdom of Sardinia." The Mariner's Mirror 102.2 (2016): 153–173 online.

 Luttwak Edward, The Grand Strategy of the Byzantine Empire, The Belknap Press, 2009, 
 Mack Smith, Denis. Victor Emanuel, Cavour and the Risorgimento (Oxford UP, 1971) online.


 Romani, Roberto. "The Reason of the Elites: Constitutional Moderatism in the Kingdom of Sardinia, 1849–1861." in Sensibilities of the Risorgimento (Brill, 2018) pp. 192–244.
 Romani, Roberto. "Reluctant Revolutionaries: Moderate Liberalism in the Kingdom of Sardinia, 1849–1859." Historical Journal (2012): 45–73. online
 Schena, Olivetta. "The role played by towns in parliamentary commissions in the kingdom of Sardinia in the fifteenth and sixteenth centuries." Parliaments, Estates and Representation 39.3 (2019): 304–315.

  old interpretations but useful on details; vol 1 goes to 1859]; volume 2 online covers 1859–62
 AAVV. (a cura di F. Manconi), La società sarda in età spagnola, Cagliari, Consiglio Regionale della Sardegna, 2 voll., 1992-3
 Blasco Ferrer Eduardo, Crestomazia Sarda dei primi secoli, collana Officina Linguistica, Ilisso, Nuoro, 2003, 
 Boscolo Alberto, La Sardegna bizantina e alto giudicale, Edizioni Della TorreCagliari 1978
 Casula Francesco Cesare, La storia di Sardegna, Carlo Delfino Editore, Sassari, 1994, 
 Coroneo Roberto, Arte in Sardegna dal IV alla metà dell'XI secolo, edizioni AV, Cagliari, 2011
 Coroneo Roberto, Scultura mediobizantina in Sardegna, Nuoro, Poliedro, 2000,
 Gallinari Luciano, Il Giudicato di Cagliari tra XI e XIII secolo. Proposte di interpretazioni istituzionali, in Rivista dell'Istituto di Storia dell'Europa Mediterranea, n°5, 2010
 Manconi Francesco, La Sardegna al tempo degli Asburgo, Il Maestrale, Nuoro, 2010, 
 Manconi Francesco, Una piccola provincia di un grande impero, CUEC, Cagliari, 2012, 
 Mastino Attilio, Storia della Sardegna Antica, Il Maestrale, Nuoro, 2005, 
 Meloni Piero, La Sardegna Romana, Chiarella, Sassari, 1980
 Motzo Bachisio Raimondo, Studi sui bizantini in Sardegna e sull'agiografia sarda, Deputazione di Storia Patria della Sardegna, Cagliari, 1987
 Ortu Gian Giacomo, La Sardegna dei Giudici, Il Maestrale, Nuoro, 2005, 
 Paulis Giulio, Lingua e cultura nella Sardegna bizantina: testimonianze linguistiche dell'influsso greco, Sassari, L'Asfodelo, 1983
 Spanu Luigi, Cagliari nel seicento, Edizioni Castello, Cagliari, 1999
 Zedda Corrado – Pinna Raimondo, La nascita dei Giudicati. Proposta per lo scioglimento di un enigma storiografico, in Archivio Storico Giuridico di Sassari, seconda serie, n° 12, 2007

Kategooria:Itaalia ajaloolised riigid