1994. aasta Itaalia parlamendivalimised

1994. aasta Itaalia parlamendivalimised toimusid 27.–28. märtsil 1994, et valida Itaalia parlamendi 12. koosseis.

Pärast eelmiseid valimisi 1992. aastal moodustati algselt DC-PSI-PSDI-PLI valitsus, peaministriks Giuliano Amato (PSI). Kuid peagi alanud Mani pulite juurdluste käigus paljastati kõigis valitsuse parteides korruptsioonijuhtumid, mispeale 22. aprillil 1993 astus Amato tagasi ja ametisse nimetati Itaalia Panga kuberner Carlo Azeglio Ciampi tehnokraatlik valitsus. 13. jaanuaril astus ka Ciampi tagasi, mispeale saatis president Oscar Luigi Scalfaro parlamendi laiali ja korraldas ennetähtaegsed valimised 27. märtsiks 1994.

Valimiste eel muudeti suuresti valimissüsteemi. Kõik Itaalia vabariigi-aegsed valimised aastast 1946 olid seni toimunud puhtalt proportsionaalse süsteemiga, mida aga süüdistati korruptsiooni, poliitilise killustumise ja valitsuste ebastabiilsuse tekitamises. Samas Senati oli jagatud 237 üksikmandaadiliseks ringkonnaks, kuid lihthäälteenamusega valituks osutumiseks oli vajalik saavutada kaks kolmandikku häälteenamus, mis oli jõukohane vaid Lõuna-Tirooli saksakeelset vähemust esindavale Lõuna-Tirooli Rahvaparteile (SVP), enamus kandidaate lihthäälteenamusega valituks ei osutunud ja grupeeriti maakondade parteinimekirjadesse, kus nad siis valiti proportsionaalselt D'Hondti meetodiga. Kuna Itaalia põhiseaduse kohaselt saab rahvahääletust kasutada ainult mõne seaduse osaliseks või täielikuks annuleerimiseks, siis küsiti valijatelt, kas nad toetavad Senati valimisseadusest kahe kolmandikuse häälteenamuse klausli eemaldamist. 18. aprillil 1993 toimunud referendumil kiitsid valijad selle heaks 82,7%-17,3%, seega muutus Senati valimissüsteemi sisuliselt proportsionaalsest majoritaarseks. Valitsuse stabiilsuse tagamiseks otsustati ka Saadikutekoja valimissüsteem muuta samasuguseks ning 4. augustil võttis parlament vastu Senati ja Saadikutekoja uue valimisseaduse, mida nimetati selle autori Sergio Mattarella (DC) järgi Mattarellumiks. Seaduse kohaselt valiti mõlema koja kohtadest 75% majoritaarselt (Saadikutekojas 475 630st ja Senatis 232 315st) ja ülejäänud 25% jagati kompensatiivse proportsionaalse mandaadiga.

Kuna kõik neli valitsuse parteid olid suure osa oma valijaskonnast korruptsioonisüüdistuste tõttu kaotanud, arvati, et valimistel pääseb domineerima endise Itaalia Kommunistliku Partei järglaspartei Demokraatlik Vasakpartei (PDS). 26. jaanuaril teatas aga oma kandideerimisest meediamagnaat Silvio Berlusconi oma parteiga Forza Italia (nimetatud Itaalia jalgpallifännide hüüdlause järgi), nimetades oma eesmärgiks "kaitsta Itaaliat kommunistide eest". Ta väitis ka, et Mani pulite juurdlust viisid läbi kommunistlikud prokurörid, kes tahtsid Itaalias luua Nõukogude Liidu laadset valitsust. Ta tegi rohkelt valimiskampaaniat oma kolmel telekanalil, üheks tema suurimaks lubaduseks oli "miljoni uue töökoha loomine".

Valimiste eel moodustusid neli peamist valimisliitu, neist kaks Berlusconi poolt Põhja- ja Lõuna-Itaalia vaheliste erimeelsuste tõttu. Lõuna-Itaalias moodustas Forza Italia koos neofašistliku MSI järglaspartei Rahvusliku Alliansiga (Alleanza Nazionale) Hea Valitsuse Pooluse (Polo del Buon Governo), Põhja-Itaalias kandideeris FI kahasse Põhja Liigaga (Lega Nord) liidus Vabaduste Poolus (Polo delle Liberta) ja AN kandideeris omaette.
+Saadikutekoja valimistulemusedValimisliitParteidMajoritaarsed%KohtiProportsionaalsed%KohtiKokku kohti Vabaduste Poolus-Hea Valitsuse PoolusPdL-PBGForza Italia FI17 746 71246,09878 136 13521,0124111Kristlik Demokraatlik Keskus CCD21627Rahvuslik Allianss AN875 214 13313,4723110Põhja LiigaLN1073 235 2488,3611118Kokku30264366Progressiivide AllianssAdPDemokraatlik VasakparteiPDS12 632 68032,81877 881 64620,3638125Kommunismi Taasasutamise Partei PRC272 343 9466,051138Roheliste LiitFdV111 047 2682,70011Itaalia Sotsialistlik ParteiPSI15849 4292,19015VõrgustikLR8719 8411,8608Demokraatlik AllianssAD16456 1141,18016Kokku16449213Pakt Itaalia EestPpIItaalia RahvaparteiPPI6 019 03815,6344 287 17211,072933Segni PaktPS01 811 8144,681313Kokku44246Lõuna-Tirooli RahvaparteiSVP188 0170,493231 8420,6003Lõuna TegevusliigaLAM46 8200,13159 8730,1501Vallée d'AosteVdA-APF 43 7000,1110001Muud1 827 1914,7406,3200Kokku38 504 15847538 720 89393,20155630Kehtetuid hääli2 825 3976,80Valimisaktiivsus41 546 29086,31Valimisõiguslikke kodanikke (vanusepiir 18)48 135 041
+Kohad maakondade kaupaMaakondMajoritaarsedPdL-PBGAdPPpIMuudProportsionaalsedPdL-PBGAdPPpIAbruzzo11110321Apuulia3423101 (LAM)10154Basilicata514211Calabria177106222Campania 1
(Napoli provints)2510158422Campania 2
(ülejäänud maakond)2271237412Emilia-Romagna323299441Friuli-Venezia Giulia10103111Lazio 1
(Rooma provints)3229310163Lazio 2
(ülejäänud maakond)11113111Liguuria14776321Lombardia 1
(Milano provints)313110442Lombardia 2
(Bergamo, Brescia, Como,
Lecco, Sondrio, Varese provintsid) 323211533Lombardia 3
(Cremona, Lodi, Mantova, Pavia provintsid)111014211Marche12124211Molise32111Piemonte 1
(Torino provints)191456321Piemonte 2
(ülejäänud maakond)17176321Sardiinia149414112Sitsiilia 1
(Agrigento, Caltanissetta,
Palermo, Trapani provintsid)201647322Sitsiilia 2
(Catania, Enna, Messina,
Ragusa, Siracusa provintsid)21217322Toscana292911542Trentino-Alto Adige853 (SVP)211Umbria7722Valle d'Aosta11 (VdA)0Veneto 1
(Belluno, Treviso, Veneetsia provintsid)22228323Veneto 2
(Padova, Rovigo, Vicenza, Verona provintsid)151415311Kokku47530216445155644942
+Senati valimistulemusedParteidHäälilte arv%Majoritaarseid kohtiProportsionaalseid kohtiKokku kohti ProgressiividP10 881 320 32.909626122Vabaduste PoolusPdL6 570 46819.8774882Pakt Itaalia EestPpI5 519 09016.6932831Hea Valitsuse PoolusPBG4 544 57313.74541064Rahvuslik AllianssAN2 077 9346.28088Pannella LiitLP767 7652.32011Lombardia Alpi LiigaLAL246 0460.74011Lõuna-Tirooli RahvaparteiSVP217 1370.66303Forza Italia-Kristlik Demokraatlik Keskus FI-CCD149 9650.45011Magrise LiitMagris61 4000.19101Vallée d'AosteVdA27 4930.08101Muud2 011 3586.08000Kokku33 074 54992.2023283315Kehtetuid hääli2 798 8267.80Valimisaktiivsus35 873 37585.83Valimisõiguslikke kodanikke (vanusepiir 25)41 795 730
+Kohad maakondade kaupaMaakondMajoritaarsedPdL-PBGPPpIMuudProportsionaalsedPpIPPdL-PBGANMuudAbruzzo55211 (FI-CCD)Apuulia16976222Basilicata514211Calabria817312Campania2271328323Emilia-Romagna151146231Friuli-Venezia Giulia541 (Magris)211Lazio211657241Liguuria624312Lombardia3535123612 (1 LAL, 1 LP)Marche66211Molise220Piemonte1712562211Sardiinia63213111Sitsiilia20173725Toscana14145221Trentino-Alto Adige633 (SVP)11Umbria55211Valle d'Aosta11 (VdA)0Veneto17176231Kokku23212896358328261883
Berlusconi juhitud valimisliidud saavutasid enamuse Saadikutekojas (366 kohta), kuid Senatis jäi enamusest 7 kohta puudu (156). Ta saavutas aga enamuse mõlemas kojas, kuna neli Itaalia Rahvapartei senaatorit otsustasid hääletuses mitte osaleda, seega vajas ta enamuse saavutamiseks seal täpselt 156 häält. Lisaks hääletasid tema poolt ka kolm eluaegset senaatorit (endised presidendid Giovanni Leone ja Francesco Cossiga ning Fiati president Gianni Agnelli). 11. mail 1994 nimetati Berlusconi valitsuskabinett ametisse, mille 18. mail kiitis Senat heaks 159-153 ja 20. mail Saadikutekoda 366-245. Seda on Itaalia ajaloos nimetatud nn Esimese Vabariigi lõpuks ja Teise Vabariigi alguseks, kuigi ei võetud vastu uut põhiseadust.

 Viited 

Kategooria:Itaalia valimised
Kategooria:1994. aasta valimised
Kategooria:Parlamendivalimised