Joseph Chamberlain

Joseph Chamberlain (8. juuli 1836 – 2. juuli 1914) oli Suurbritannia poliitik. Ta alustas karjääri Liberaalses Parteis, seejärel oli vastu Iirimaa omavalitsusele ning kuulus Liberaalsesse Unionistide Parteisse ja lõpuks oli Konservatiivse Partei uute imperialistide voolu juht. Ta tekitas oma karjääri jooksul lõhe mõlemas suures Briti erakonnas. Tema pojad (eri abieludest) olid Nobeli rahuauhinna laureaat Austen Chamberlain ja Suurbritannia peaminister Neville Chamberlain.

Chamberlaini karjäär algas Birminghamis, algul oli ta kruvitootja ning hiljem sai linnapeaks. Ta oli radikaalne Liberaalse Partei liige ja vastu 1870. aasta haridusreformile, kuna kartis, et sellega hakkab maksumaksja ülal pidama Inglismaa Kiriku koole. Ta töötas ennast ise üles, ülikoolis ei käinud ning põlgas aristokraate. House of Commonsisse valiti ta 39-aastaselt ehk võrreldes privilegeeritud aadlikega suhteliselt vanas eas. William Gladstone'i teises valitsuses oli ta aastatel 1880–1885 Kaubandusnõukogu president. Tol ajal oli Chamberlain silmapaistev oma rünnakute poolest konservatiivide juhi Lord Salisbury vastu ja 1885. aasta üldvalimistel pakkus ta välja progressiivse uute põllumeeste toetusskeemi, mida ei jõutud rakendada. Chamberlain astus Gladstone'i kolmandast valitsusest tagasi, kuna oli vastu Iirimaa omavalitsusõigusele. Ta lõhestas Liberaalse Partei ning rajas Liberaalse Unionistide Partei, kuhu kuulusid Birminghami kandist pärit parlamendiliikmed.

1895. aasta valimiste järel olid liberaalsed unionistid koalitsioonis konservatiividega, keda juhtis Chamberlaini endine oponent Salisbury. Ta oli koloniaalasjade riigisekretär ning töötas välja plaane Briti impeeriumi laiendamiseks Aasias, Aafrikas ja Lääne-Indias. Ta mängis olulist osa teise buuri sõja puhkemises ja oli selle eest vastutav minister. 1900. aastal võitsid konservatiivid ja liberaalsed unionistid valimised. 1903. aastal astus ta valitsusest tagasi, et hakata võitlema tariifireformi eest, kuna ta pooldas importkauba maksustamist, mitte vabakaubandust. Tal oli juba liberaalsete unionistide toetus, kuid 1906. aasta valimistel saadi valus kaotus. Veidi aega pärast 70. sünnipäeva suurejoonelisi pidustusi Birminghamis tabas teda insult ning ta läks erru.

Kuigi Chamberlain ei pidanud kordagi peaministriametit, oli ta üks oma aja mõjukamaid Briti poliitikuid. Ajaloolased on teda iseloomustanud kui üldsusele vastumeelset isiksust, kes oli tihti isekas, halastamatu ja põlatud. Tal olid ambitsioonid, mis jäid suuresti täitmata. Samas oli tal hea vaist rohujuuretasandil organiseerimise osas ning ta mängis teise buuri sõja võidus keskset rolli. Ta läks ajalukku Briti koloniaal-, välis-, maksu- ja munitsipaalpoliitika korraldaja ning mõlema suure partei lõhestajana.David Nicholls, "Chamberlain, Joseph" in David Loades, ed. Reader's Guide to British History (2003) 1: 243–44. Winston Churchill tõdes hiljem, et Chamberlain kujundas Briti poliitilise kliima.BBC, "Joseph Chamberlain: Man 'who made the political weather'" (July 4, 2014).

Ta on maetud Birminghami.

Viited

Allikad




  (6 vols.; highly detailed with many letters, friendly to Chamberlain)








Kategooria:Suurbritannia poliitikud
Kategooria:Sündinud 1836
Kategooria:Surnud 1914