Millest peab ja tohib liikmesriik lähtuda, kui arvutab vanaduspensioni suurust isikutele, kes on kasutanud vaba liikumise õigust EL piires?

Euroopa Liidu  üheks põhivabaduseks on liikmesriikide kodanike õigus vabale liikumisele EL-i piires. Kui inimene on sündinud ühes EL-i liikmesriigis, kuid õppinud, elanud ja töötanud teistes liikmesriikides, tuleb pensioni arvestamisel lisaks sünnijärgse riigi seadustele arvestada ka Euroopa Liidu põhimõtetega. Näiteks Euroopa Parlamendi ja Nõukogu määrus nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta ja selle määruse rakendamise kord (Euroopa Parlamendi ja Nõukogu määrus nr 987/2009; rakendusmäärus) on loodud selleks, et ühtlustada erinevate riikide sotsiaalkindlustussüsteeme nii, et inimestel oleks õigus pensionile olenemata sellest, kus nad on töötanud.

 Mis on vaba liikumise õigus? 
Õigus vabale liikumisele tuleneb Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL) artikli 21 punktist 1. Eelnimetatu võimaldab isikutel liikuda, töötada ja elada igas EL- i liikmesriigis. Antud põhivabadus tagab isikute võrdse kohtlemise, hõlmates juurdepääsu sotsiaalsetele õigustele, sealhulgas sotsiaalkindlustusele ja pensionile igas EL-i liikmesriigis. Liikmesriik ei saa panna oma kodanikku pensioni maksmisel ebasoodsasse olukorda pelgalt selle tõttu, et inimene on kasutanud liikumisvabadust. Siiski tekib küsimus, kuidas arvestada pensioni arvutamisel EL-i kodanike töötamis- ja lapsekasvatusperioode, mis on täitunud teises liikmesriigis.

Euroopa Kohus on toonud selgust, kuidas arvutada pensione inimestele, kes on kasutanud oma liikumisvabadust. Euroopa Kohtu otsus C-283/21, käsitleb just neid küsimusi. Samuti on Euroopa Kohus rõhutanud lahendis C-522/10, et liikmesriigid peavad tagama isikute õiguste säilivuse ka juhul, kui nad muudavad oma elu- või töökohta EL-i piires.

Antud teema on ka Eestis päevakajaline, sest paljud Eesti kodanikud kasutavad vaba liikumise õigust, elades või töötades mõnes teises EL liikmesriigis. Näiteks 2022. aasta seisuga elas umbes 70 000 eestlast Soomes ning ligi 29 000 Rootsis. Ka Eesti kodanike puhul mõjutab selline liikumine pensioniõiguste kujunemist, sest pensioni arvestamisel tuleb lähtuda nii Eestis kui ka teistes liikmesriikides täidetud lapsekasvatus- ja töötamisperioodidest.

 Mis on sotsiaalõigused? 
Euroopa Liidus on sotsiaalõigused olulisel kohal, et tagada kodanike heaolu ja õigused igas liikmesriigis. Euroopa Kohtu otsuses C-283/21 on mainitud, et riiklikud sotsiaalkindlustusnormid peaksid mahtuma isikute vaba liikumise raamesse ja kaasa aitama nende elustandardi ja tööhõive tingimuste paranemisele. Üheks sotsiaalõiguseks on EL-i kodanike, liikmesriigis elavate kodakondsuseta isikute ja pagulaste õigus saada toetust, näiteks töövõimetuse korral, kui isik ei saa töövõime puudumise tõttu enam töötada ja vajab riigilt tuge toime tulemiseks. Otsuses C-283/21  leidis Euroopa Kohus, et riigid ei saa jätta oma kodanikku pensioni arvestamisel kehvemasse seisu põhjusel, et inimene on osa oma elust elanud teises liikmesriigis. Sotsiaalõigusi tuleb tagada üle kõigi liikmesriikide ja need ei tohi negatiivselt mõjutada inimese teisi õigusi, nagu vaba liikumise õigust. Kuigi C-283/21 otsus käsitleb eelkõige töövõimetuspensioni, loob see aluse ka vanaduspensioni arvutamisele EL-i kontekstis.

 Vanaduspension 
Vanaduspension on rahaline toetus, mida makstakse inimestele, kes on jõudnud riiklikult kehtestatud pensioniikka ja on töötamise lõpetanud või töötavad osaliselt. Riikliku vanaduspensioni eesmärgiks on tagada inimesele vanemas eas igakuine sissetulek. Eestis reguleerib seda Riikliku pensionikindlustuse seadus (RPKS). Eestis on õigus vanaduspensionile isikul, kes on saanud 65-aastaseks ja kellel on vähemalt 15-aastane Eestis omandatud pensionistaaž. Eestis moodustub pensionistaaž erinevatest aspektidest, millega inimene oma elutee jooksul tegeleb, sealhulgas haridustegevus, laste kasvatamine, ametialane töö ja sõjaväeteenistus.

 EL-i õiguslik raamistik 
Euroopa Kohus on pensioni arvutamisel tuginenud peamiselt kahele määrusele, milleks on määrus nr 883/2004 ja määrus nr 987/2009. Lisaks on tuginetud ELTL artiklile 21, mis sätestab iga liidu kodaniku õiguse vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumitel. 

Määrus nr 883/2004  tagab isikute vaba liikumise õiguse tõhusa rakendamise Euroopa Liidu piires ning keskendub sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimisele. Määrus nr 987/2009 keskendub määruse nr 883/2004 rakendamise korrale. Määrus nr 883/2004 ei loo ühist sotsiaalkindlustussüsteemi, vaid jätab kehtima eraldiseisvad siseriiklikud skeemid ning selle ainus eesmärk on tagada siseriiklike skeemide toimimise korraldamine. See tähendab, et igal riigil on endiselt oma reeglitega kindlustussüsteem, ning hüvitiste taotlejate õigused tulenevad kas ainult siseriiklikust õigusest või vajadusel täiendatakse neid EL-i õigusega. Määrus seab eesmärgiks kaitsta isikute vaba liikumist olukorras, kus isik on olnud sotsiaalkindlustusalaste õigusaktidega hõlmatud ühes või mitmes liikmesriigis. 

 Praktikas tekkinud probleemid 
Euroopa Kohtu otsuses C-283/21 tekkis Saksa kodanikul VA-l temale määratud pensioni osas küsimus. VA kasvas üles Saksamaal, kuid kolis hiljem Vaalsi linna, mis paikneb sünnikohast 5 km eemal Madalmaades (Hollandis). Elades Hollandis, omandas VA hariduse Saksamaal ja läbis seal ühe aasta kestva praktika. Kuna praktika oli tasustamata, oli VA vabastatud kohustusest teha sissemakseid Saksamaa pensionikindlustussüsteemi. 

Hollandis elades sündisid VA-l kaks last, kes kasvasid üles Hollandis, kuid käisid koolis Saksamaal. Neli aastat peale teise lapse sündi tegutses hageja Saksamaal paar aastat füüsilisest isikust ettevõtjana (edaspidi “FIE”) . Hageja töötas Saksamaal pea 13 aastat riigisisese seaduse kohaselt “väikesemahulisel” töökohal, mis vabastas ta pensionikindlustussüsteemi sissemaksete tegemise kohustusest. Pensionikindlustussüsteemi ei teinud VA ühtegi sissemakset kuni 2012. aastani, kuniks sama aasta oktoobrist hakkas VA kõnealuseid sissemakseid tegema.

2018. aastal tuvastati VA-l täielik töövõimetus, mistõttu hakkas ta saama Saksamaal pensioni. Põhjusel, et Saksamaa ei võtnud pensioni arvutamisel arvesse VA Madalmaades täitunud lapsekasvatusperioode, pöördus VA Saksamaa kohtusse.

Kohus ei rahuldanud VA nõuet järgmiste põhjuste tõttu:

 Saksamaa seaduse järgi saab lapse kasvatamise perioode pensionistaaži hulka lugeda vaid siis, kui lapsi kasvatati Saksamaal. VA aga kasvatas oma lapsi, elades Madalmaades.
 Saksamaa seaduse järgi peaks periood, mil Saksamaa kodanik kasvatab mujal liikmesriigis elades lapsi, pensioni arvutamisel arvesse minema üksnes juhul, kui inimene tegi kohustuslikke sissemakseid Saksamaa pensionisüsteemi kas välismaal töötades või FIE-na tegutsedes. Ka seda VA ei teinud.
 Lisaks ei töötanud ega tegutsenud VA Saksamaal FIE-na enne lapsekasvatusperioodi algust. Seega ei ole Saksamaal kohustust käsitleda seda perioodi nii, nagu oleks see toimunud Saksamaal, mitte Hollandis. Selle tingimuse näeb ette Euroopa Liidu määrus nr 987/2009 artikli 44 lg 2.

Saksamaa kohtul tekkis kohtuasja lahendades küsimus, kas kohus peab arvestama penisoni arvutamisel perioode, mil isik viibis välismaal, kuid tema tegevusel oli „piisavalt tihe seos“ Saksamaa pensionisüsteemiga. Saksamaa kohus rõhutas, et põhikohtuasja kaebaja tööalased sidemed Saksamaaga olid tugevad: ta töötas, õppis ja praktiseeris seal, ning need perioodid arvestati pensioni hulka. Samuti elas ta perega Saksamaa piiri lähedal ja tema lapsed käisid Saksamaal koolis. Kuna VA elas laste kasvatamise ajal püsivalt Madalmaades ega teinud Saksamaa pensionikindlustusse sissemakseid, soovis kohus selgust, kas vaidlusaluste perioodide arvestamata jätmine on kooskõlas EL-i õigusega.

Otsus puudutas Euroopa Liidu õigust ja ka EL liikmesriigi (Hollandi) õigust, mistõttu esitas Saksamaa kohus Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse. Sisuliselt soovis Saksamaa kohus Euroopa Kohtult saada selgitust, kas liikmesriik peab lapse kasvatamise aja arvesse võtma ka siis, kui enne ja pärast lapse kasvatamist esineb lapsevanemal pensioni arvutamisel arvesse minevaid ajavahemikke, kuid ta ei ole vahetult enne ega pärast laste kasvatamise perioodi kulgemist pensionisüsteemi sissemakseid teinud.

 Kohtujuristi seisukoht 
Euroopa Kohtu otsuses C-283/21 esitas ettepaneku kohtujurist Nicholas Emiliou. Ta leidis, et kohtuasja keskne küsimus on, kas  “piisava seose” kriteerium on täidetud. Kohtulahendi probleem seisnes aga selles, et kohtuasjasse puutuv isik ei maksnud pensionikindlustusmakseid liikmesriigis A enne seda, kui ta kolis liikmesriiki B laste kasvatamiseks. Antud kohtuotsuses võttis kohtujurist seisukoha, et “piisava seose” kriteerium on täidetud ning liikmesriigi A õigusaktid on vaidlusalustele ajavahemikele kohaldatavad. Seetõttu pidi liikmesriik A võtma perioode arvesse nii, nagu need oleksid täitunud tema territooriumil.

 Piisava seose kriteerium 
“Piisava seose” kriteerium on reegel, mis aitab otsustada, kas kahe asjaolu vahel on piisavalt tugev side, et üks neist mõjutaks teist. Kohtuotsuse kontekstis tähendab see, et lapsekasvatuse aega riigis B, arvestatakse pensioni hulka ainult siis, kui inimesel on “piisav seos” kindlustusperioodide täitmise näol riigiga A, kus ta pensionit taotleb. Samuti peavad “piisava seose” tekkimiseks olema riigis A täitunud kindlustusperioodid enne lapse kasvatamist liikmesriigis B. Näiteks loetakse “piisavaks seoseks” see, kui isik on enne lapsekasvatusperioodi liikmesriigis B, töötanud ja kuulunud liikmesriigi A sotsiaalkindlustussüsteemi.  

 Topeltpensionite vältimine ja õiguste kaitse pensioni suuruse arvutamisel 
Kuigi ELTL artikli 21 eesmärk on kaitsta vaba liikumist ja vältida diskrimineerimist, ei tohiks see kohtujuristi sõnul viia selleni, et piiriülesed liikujad satuvad eelisseisundisse võrreldes liikmesriigi A püsielanikega. Seetõttu on oluline silmas pidada, et “lapsekasvatusperioode” ei arvestataks topelt või valitakse liikmesriikide vahel endale soodsaimad õigusnormid. Näiteks lapsekasvatusperioode, mille eest võidakse pensioni arvestada, ei tohi lugeda mitmes riigis korraga või kombineerida nii, et tulemuseks oleksid isikule kohalikest seadustest soodsamad tulemused. 

 Pensioni arvutamise alused liikmesriikides 
Pensioni maksma kohustatud liikmesriik peab arvestama isiku pensioni arvutamisel välisriigis veedetud perioode üksnes siis, kui see välisriik on Euroopa Liidu liikmesriik. Kui EL-i liikmesriigi kodanik on kasutanud vaba liikumise õigust, tuleb pensioni maksma kohustatud liikmesriigil arvestada:

1. Kas isik on töötanud mõnes teises liikmesriigis

 Isikul, kes on kasutanud EL piires vaba liikumise õigust, on õigus saada pensioni liikmesriigis, milles ta on töötanud. Töötamine antud kontekstis on tegevus või samaväärne olukord, mida sellena käsitletakse vastavalt selle liikmesriigi sotsiaalkindlustus alastele õigusaktidele, kus selline tegevus või samaväärne olukord esineb.

2.  Kas isik on laste kasvatamise perioodi ajal elanud teises liikmesriigis

 Selleks, et liikmesriik A (nt Eesti) võtaks arvesse pensioni arvutamisel lapsekasvatusperioode, mis on veedetud liikmesriigis B (nt Soomes), peavad olema täidetud kõik kolm eeldust:

(1) Lapse kasvatamise perioode ei arvestata lapse kasvatamise liikmesriigi (B) seaduste alusel. Teisisõnu on antud näite puhul oluline, et Soome ei arvestaks ise lapsekasvatusperioodi enda seaduste alusel isiku pensionisse. Vastasel juhul tekiks olukord, kus pensionit arvestatakse perioodi eest mõlemas riigis korraga.

(2) Isiku suhtes on riigi A õigusakte juba varem kohaldatud, sest isik on seal töötanud või tegutsenud FIE-na. Näite puhul peab isik olema Eestis töötanud või ettevõtlusega tegelenud.  

(3) Isiku suhtes on A riigi seadused jätkuvalt kohaldatavad, sest ta töötas või tegutses seal FIE-na hetkel, mil liikmesriigis B hakkas kulgema lapsekasvatusperiood. See tähendab, et viimane koht, kus isik enne lapse kasvatamist töötas või FIE-na tegutses, oli Eesti.

Pensioni maksma kohustatud liikmesriik (A) peab pensioni määramisel arvesse võtma isiku teises liikmesriigis (B) täitunud lapse kasvatamise perioode eeldusel, et vaidlusaluse perioodi ja isiku liikmesriigis (A) kutsealase tegevuse tõttu täitunud kindlustusperioodide vahel on piisav seos.

 Kindlustusperiood hõlmab perioode, mil inimene on kas töötanud või tegelenud ettevõtlusega ja seega tasunud sotsiaalkindlustusmakseid. Lisaks võivad liikmesriigid oma seadustes määratleda, et ka perioodid, mil inimene küll ei töötanud ega maksnud kindlustusmakseid, kuid mis on nende seaduste kohaselt olulised (näiteks lapse kasvatamine, teatud tervislikud põhjused või töötamine kohal, kus puudub kohustus tasuda kindlustusmakseid), loetakse kindlustusperioodidega võrdseks.

 “Piisav seos” antud kontekstis tähendab, et näiteks lapsekasvatusperioodide arvestamine pensioniõiguste jaoks on põhjendatud, kui isik töötas lapse sünni ajal ühes liikmesriigis ja kuulus selle riigi sotsiaalkindlustussüsteemi, isegi kui ta ise elas teises riigis.

 Rakendus Eesti kohtupraktikas 
Eestis on pensioni arvutamise osas tekkinud vaidlus lahendis 3-20-389. Kaebaja soovis, et Eesti arvestaks tema pensionistaaži hulka Bulgaaria Rahvavabariigis (aastatel 1975–1992) veedetud õppimise ja lapsekasvatamise perioode. Kohus leidis, et see nõue ei ole põhjendatud, kuna Bulgaaria ei olnud tol ajal Euroopa Liidu liige ning seetõttu ei kaitsnud EL-i seadused kaebaja vaba liikumise õigust. Ringkonnakohus toetas seda seisukohta, märkides, et määrus nr 883/2004 ei kohusta Eestit Bulgaaria perioode pensioni arvutamisel arvesse võtma. Eesti ei ole esitanud Euroopa Liidu kohtule ühegi eelotsusetaotlust seoses nimetatud määrustega.

Viited:

Kategooria:Euroopa Liidu õigus