Etnoökoloogia

Etnoökoloogia (kreeka sõnast ethnos ‘inimesed, rahvus’ + oikos 'maja, kodu' + logos ‘õpetus’ või ‘sõna’) on interdistsiplinaarne teadusharu, mis uurib inimrühmade suhteid looduskeskkonnaga pärimuslikust vaatenurgast.
pisi|Jõgedega on seotud rohkelt kohapärimust. Muu hulgas sümboliseerivad jõed mütoloogilist piiri maailmade vahel. Soodla jõgi Põhja-Kõrvemaal.
Etnoökoloogia uurib kohalike inimeste arusaamu ja teadmisi ümbritseva keskkonna olemusest ja probleemidest. Etnoökoloogia-alane uurimistöö aitab kaasa kohaliku kultuuri ja bioloogilise mitmekesisuse säilitamisele, väärtustades ja taastades kohalike inimeste sidet oma kodupaigaga.

Etnoökoloogia on tihedalt seotud teiste valdkondadega sh. antropoloogia, botaanika, zooloogia, ökoloogia, majandus, arheoloogia, farmakoloogia ja lingvistika, ületades nende valdkondade distsiplinaarsed piirid.

 Ajalugu 
Üheks varaseimaks etnoökoloogiliseks uuringuks peetakse ameerika antropoloogi Charles Frake’i 1962. a. artiklit kultuurilisest ökoloogiast ja etnograafiast. Etnoökoloogia algatajaks peetakse agronoomi ja troopkateadlast Hugh Popenoed, kelle koostöö kognitiivantropoloogi Harold Conkliniga etnobioloogiast ladina-ameerika kultuurides aitas teadlastel mõista seost määramissüsteemide ja maailmavaadete vahel erinevates kultuurides. 2014. a. avaldas Princetoni Ülikooli antropoloog Brent Berlin raamatu etnobioloogilisest liikide määramisest traditsioonilistes kogukondades, mis lõi aluse tunnetuslikule lähenemisele etnoökoloogias.Vaatamata tehnologiseerunud ja ilmalikustunud pealispinnale juurduvad nüüdisühiskonna väärtused (sh keskkonnaeetika, säästva looduskasutuse ideed) traditsioonilises usundilis-eetilises maailmatunnetuses. 

Reet Hiiemäe
paremal|400x400px|Etnoökoloogia eri küljed. Kohandatud artiklist Pauli et al. (2016), kus analüüsitakse põlluharijate maailmapilti.

 Harud 

 Etnobotaanika hõlmab inimeste ja taimede vahelisi suhteid, keskendudes traditsioonilistele teadmistele selle kohta, kuidas taimi inimühiskondades kasutatakse. Põlisrahvad rakendavad etnobotaanikat nt. kohalikest taimedest ravimiteks valmistamisel.
 Maastiku etnoökoloogia käsitleb kohaliku inimgrupi seoseid oma kodupaigaga, kes seda maastikku kasutavad ning selle keskkonnaga suhestuvad.
 Etnozooloogia uurib suhteid inimeste ja teiste loomade vahel kindlas keskkonnas. See teadusharu hõlmab nt. loomaliikide määramist ja nimetamist erinevates kultuurides ning edasi pärandatud teadmisi ja uskumusi loomadest.

 Näiteid meetodidest 

 Lingvistiline analüüs erinevate keelte loodusterminitest, eesmärgiga mõista inimeste käitumist mõjutavaid ajustruktuure
 Kirjaliku materjali töötlemine
 Välitööd looduskeskkonnas
 Suuliste ja kirjalike infoallikate kogumine kohalikelt inimestelt (rahvapärimuslikud lood või laulud)Gerique, A. (2006). An introduction to ethnoecology and ethnobotany: Theory and methods. Integrative assessment and planning methods for sustainable agroforestry in humid and semiarid regions. Advanced Scientific Training (ed.), 20p. Loja, Ecuador.

 Eesti etnoökoloogia 
Eestis on etnoökoloogia hästi arenenud teadusharu, toetudes Eesti rahvaluule arhiivi põhjalikele arhiivimaterjalidele. Eestis tegeleb näiteks maastiku etnoökoloogiaga kultuurigeograaf Piret Pungas-Kohv, kes on uurinud soode taastamist kohapärimuse abil. Etnobotaanikud Raivo Kalle ja Renata Sõukand on kirjutanud mitmeid töid Euroopa taimedest kultuurilisest perspektiivist. Mall Hiiemäe on avaldanud nii maastiku etnoökoloogilisi kui ka etnozooloogilisi raamatuid eesti looduspärimusestHiiemäe, M. (2001). Maastik ja kohapärimus. PUBLICATIONES INSTITUTI GEOGRAPHICI UNIVERSITATIS 91 Maastik: loodus ja kultuur. Maastikukäsitlusi Eestis Toimetanud Hannes Palang ja Helen Sooväli Tartu 2001, 85..

 Viited 

Kategooria:Ökoloogia