Missa h-moll

Missa h-moll (BWV 232) on Johann Sebastian Bachi (1685–1750) üks tähtsamaid heliteoseid. Selle aluseks on ladinakeelse missa täielik ordinaariumitekst (mõne väikese kõrvalekaldega missakaanonist).  

See on meistri üks viimaseid teoseid, mis valmis veidi enne tema surma, ilmselt 1749. aastal. Selle suurteose paljud osad olid aga loodud juba varem. 1733. aastal komponeeris Bach kaheosalise missa (Kyrie ja Gloria), nagu see oli tavaks luterlikus kirikus. Sanctus kõlas esmakordselt 1724. aasta esimesel jõulupühal ja paljud osad on paroodiatehnika alusel ümber töötatud tema varasematest kantaatidest. 

 Ülesehitus 
Missatsükli viis osa on Bachi käsikirjas jagatud nelja osasse:
 Missa (Kyrie ja Gloria)
 Symbolum Nicaenum (= Credo)
 Sanctus
 Osanna, Benedictus ja Agnus Dei 

Osad koosnevad koori- ja soolonumbritest (aariad, duetid).
 Esituskoosseis 
Missa h-moll esituskoosseisus on viis vokaalsolisti (sopran I/II, alt, tenor, bass), 5–8-häälne koor ning oma aja kohta tavatult suur orkester (kolm naturaaltrompetit, timpanid, naturaalsarv, kaks põikflööti, kolm oboed, kaks fagotti, viiulid, vioola ning basso continuo rühma koosseisus tšello, kontrabass ja orel). 

 Ajalugu 
Pärast Saksimaa kuurvürst August II surma 1. veebruaril 1733 kuulutati välja üleriigiline lein (15. veebruarist 2. juulini), mille vältel ei tohtinud esitada kontsertlikku muusikat. Sel ajal valmis Bachil Missa (Kyrie ja Gloria), mis olnuks kasutatav nii luterlikul kui ka katoliiklikul jumalateenistusel. Sama aasta juulis saatis Bach selle teose pühendusega järgmisele valitsejale August III-le Dresdenisse ja taotles selle žestiga Saksimaa õukonna kapellmeistri tiitlit (mille ta sai alles novembris 1736). Kas seda teost Dresdenis tookord esitati, pole teada, kuid üsna kindlalt võib väita, et teos ei olnud mõeldud ettekandmiseks Leipzigis, kus Bach oli kantorina ametis. 

Pole ka selge, miks Bach otsustas selle kaheosalise missa arendada täielikuks missatsükliks (missa tota), mille kasutustava luterlikus kirikus ei olnud. On arvatud, et Bach kavandas seda Dresdeni uue (katoliikliku) Hofkirche sissepühitsemiseks – ehitus hakkas valmima 1740ndate lõpus, kuid kirik pühitseti alles 1751, mil Bach oli juba surnud, ja sel puhul esitati Johann Adolph Hasse Missa d-moll, mille muusikas on mitmeid sarnasusi Bachi missaga.George F. Stauffer, Bach, the Mass in B Minor: The Great Catholic Mass, Yale University Press, 2003, ISBN 0-300-09966-5, ISBN 978-0-300-09966-9, pp. 258–59. Üks uuem uurimus oletab aga, et teos võis olla mõeldud esitamiseks Viini Stephani toomkirikus.Michael Maul, Die große catholische Messe: Bach, Graf Questenberg und die Musicalische Congregation in Wien – Bach-Jahrbuch 2009, S. 153–175.

 Esitused 
Missa muusika väga erinevad stiilivõtted ja eriti kõrged nõudmised esituskoosseisule ületasid tublisti omaaegse liturgiamuusika võimalusi ja vajadusi ning Bach ei kogenudki teose tervikettekannet. Teose partituuri päris tema poeg Carl Philipp Emanuel, pärast viimase surma 1788. aastal püüti seda tükk aega edutult müüa, kuni selle 1805. aastal omandas Zürichis tegutsev kirjastaja ja helilooja Hans Georg Nägeli.

Berliinis tegi Carl Friedrich Zelter oma lauluakadeemiaga 1811. aastal proove missa erinevate osadega. Kaheks osaks jagatud teose avaliku ettekandeni jõuti siiski alles 20. veebruaril 1834 (I osa) ning 12. veebruaril 1835 (II osa)Hinrich Lichtenstein: Zur Geschichte der Sing-Akademie in Berlin. Nebst einer Nachricht über das Fest am funfzigsten Jahrestage ihrer Stiftung, Verlag von Trautwein & Co., 1843, S. XXII. 

 Liturgiline funktsioon ja tähendus 
Kuigi teost on Bachi perekonnas nimetatud katoliiklikuks missaks,Nachlassverzeichnis von Carl Philipp Emanuel Bach, 1790 erineb selle tekst kahes kohas katoliiklikust kanoonilisest tekstist. Ulatuslik ja suure esituskoosseisuga teos järgib Bachi-aegset kontsert-stiili („Missa concertata“) ja võiks olla mõeldud suurte kirikupühade pidulikeks teenistusteks. 19. sajandil anti teosele nimetus „Suur missa h-moll“ („Hohe Messe in h-Moll“), mis on tuletatud traditsioonilisest nimetusest „Missa solemnis“. Helistik on määratletud teose algusosa järgi, aga järgnevatest osadest on vaid vähesed h-mollis. 

 Ülevaade 
 BWV1BC2OsaHelistikTaktimõõtJäljendatud teos  MärkusedI Missa (1733)    11Kyrie eleison (Coro)h-moll4/4  22Christe eleison (Soprano I, II solo)D-duur4/4  33Kyrie eleison (Coro)fis-moll4/2  44Gloria in excelsis (Coro)D-duur3/8  → BWV 191/155Et in terra pax (Coro)D-duur4/4  attacca, → BWV 191/1 66Laudamus te (Soprano II solo)A-duur4/4  77Gratias agimus tibi (Coro)D-duur4/2BWV 29/2 (1731)vrdl. Dona nobis pacem88Domine Deus (Soprano I, Tenore solo)G-duur4/4arvatavalt BWV 193a/5 (muusika kadunud) → BWV 191/299Qui tollis peccata mundi (Coro)h-moll3/4BWV 46/1 (1723) 1010Qui sedes ad dextram Patris (Alto solo)h-moll6/8  1111Quoniam tu solus sanctus (Basso solo)D-duur3/4  1212Cum Sancto SpirituD-duur3/4  → BWV 191/3II Symbolum Nicenum (1748/49)    113Credo in unum Deum (Coro)A-duur4/2  214Patrem omnipotentem (Coro)D-duur2/2BWV 171/1 kadunud algversioon 315Et in unum Dominum (Soprano I, Alto solo)G-duur4/4kadunud duett, mis oli ka BWV 213/11 eeskujuks (1733)säilinud kahes variandis416Et incarnatus est (Coro)h-moll3/4  517Crucifixus (Coro)e-moll3/2BWV 12/2 (1714) 618Et resurrexit (Coro)D-duur3/4arvatavalt BWV Anh. 9/1 719Et in Spiritum Sanctum (Basso solo)A-duur6/8  820Confiteor (Coro)fis-moll2/2  921Et expecto (Coro)D-duur2/2BWV 120/2 (1729) III Sanctus (1725)     22Sanctus (Coro)D-duur4/4; 3/8  IV Osanna, Benedictus, Agnus Dei, Dona nobis pacem (1748/49)    123Osanna in excelsis (Coro)D-duur3/8arvatavalt BWV Anh. 11/1 (1732)→ BWV 215/1224Benedictus (Tenore solo)h-moll3/4  325Osanna repetaturD-duur3/8 kordus426Agnus Dei (Alto solo)g-moll4/4arvatavalt BWV Anh. 196/3 (1725), BWV 11 527Dona nobis pacem (Coro)D-duur4/2BWV 232I//7BWV 29/2 vrdl. Gratias agimus tibi

Märkused:
1 1. veerg: Bachi kataloogi numeratsioon (Bach-Werke-Verzeichnis, BWV)
2 2. veerg: uuendatud numeratsioon (Bach-Compendium, BC)

Osad Gloria (nr. 4), Domine Deus (nr. 8) ja Cum Sancto Spirito töötas Bach ajavahemikus 1743–1746 (ilmselt 1745) ümber ladinakeelseks jõulukantaadiks Gloria in excelsis Deo (BWV 191).

 Tekst 
Tekstiversiooni aluseks võttis Bach missaordinaariumi varakristliku teksti väljaandest "Leipziger Kirchen-Andachten" (1694).

 Viited 

 Kirjandus 
 Hohe Messe in H-Moll (Faksimile-Ausgabe der Handschrift). Leipzig, Insel Verlag 1924
 Walter Blankenburg: Einführung in Bachs h-moll-Messe. Bärenreiter, Kassel 1950; 5. Auflage 1996: ISBN 3-7618-1170-5
 John Butt: Mass in B Minor. Cambridge 1991, ISBN 0-521-38716-7
 Wilhelm Otto Deutsch: Gesten der Annahme, der Verwandlung, der Verwandtschaft: Ein Beitrag zur musikalischen Hermeneutik J. S. Bachs in der h-moll-Messe. In: MKirche lxii/6 (1992), S. 321-327
 Ulrich Prinz (Hrsg.): Messe H-Moll. Stuttgart 1990, ISBN 3-7618-0997-2

Kategooria:Johann Sebastian Bachi teosed