Temaatiline analüüs

Temaatiline analüüs on kvalitatiivsete andmete analüüsimisel rakendatav metoodika, mida kasutatakse peamiselt humanitaar- ja sotsiaalteadustes. Samas on see metoodika võrdlemisi universaalne ning mõningast kasutust leidnud ka näiteks tervise- ja loodusteadustes.

Temaatilisel analüüsil pole ühte kindlat uurijate seas üksmeelselt tunnustatud definitsiooni ja teadusajaloos on selle mõistega tähistatud ka teadusliku uurimistöö protsessile iseloomulikku "temaatilist" lähenemist. Tänapäeval räägitakse temaatilisest analüüsist eelkõige siiski kvalitatiivsete, üldjuhul tekstiliste andmete analüüsimise tähenduses, kusjuures uurijate lähenemine uuritavale materjalile ja selle analüüsimisel kasutatavad võtted võivad olla väga erinevad.

Üldjoontes seisneb temaatiline analüüs tekstilise materjali kodeerimise ja koodide korrastamise abil uurimisküsimuse seisukohalt oluliste teemade tuvastamises uuritavates tekstides. Analüüsitavad tekstid võivad seejuures olla vastavalt uurimisvaldkonna spetsiifikale ja uurimisprobleemile mitmesugust tüüpi. Levinud on temaatilise analüüsi rakendamine intervjuutranskriptsioonidele, aga ka mitmesugusele muule tekstilisele materjalile, nagu päevikud, ajaleheartiklid ja küsitluste vabavastused. Üldjuhul eeldab temaatiline analüüs piisavalt mahuka tekstikorpuse analüüsimist, et tekstidest ilmnevaid teemasid saaks pidada tähendusrikkaks.

 Mõiste 
Temaatilise analüüsi mõiste päritolu osas leidub vastakaid seisukohti. Mõningate arvamuste järgi võttis mõiste esimesena kasutusele teadusfilosoof Gerald Holton oma 1975. aastal ilmunud teoses "Thematic Origins of Scientific Thought: Kepler to Einstein", ent teisal on leitud, et temaatilisest analüüsist on räägitud juba enne Holtonit, hiljemalt 20. sajandi esimesel poolel, viitamaks mitmesugustele eri nähtustele, sealhulgas sotsiaalteaduste analüüsitehnikale. Mõningatel juhtudel sarnanesid temaatilise analüüsi mõiste varased kasutusjuhud tänapäevasega ehk teisisõnu: selle all peeti silmas kvalitatiivsetest andmetest teemade tuvastamist. Samas on temaatilist analüüsi kohati peetud vastandlikul moel nii kvantitatiivseks kui ka kvalitatiivseks kontentanalüüsiks. 

Holtoni nägemus temaatilisest analüüsist oli spetsiifiline ja midagi muud kui hilisem sotsiaalteaduste metoodika. Füüsiku taustaga Holton kasutas seda mõistet viitamaks loodusteadustes kasutatavale "temaatilisele" lähenemisele kui teadusloo eripärale. Holtoni teemad on elemendid, mis raamistavad teadusele iseloomulikke mõisteid, meetodeid, propositsioone ja hüpoteese ning seega juhivad teadlasi nende töös. Holtoni järgi olid teaduslikud teooriad sõltuvuses teemadest ja empiiriline analüüs teooriate testimiseks seega temaatiline. Samas jäi Holtoni temaatilise analüüsi käsitlus ebamääraseks ja ta ei esitanud lisaks "temaatilise analüüsi" mõistele sellele sisulise tähenduse andvat metodoloogiat.

Temaatilisel analüüsil ei ole ka tänapäeval uurijate seas üksmeelselt tunnustatud definitsiooni, küll aga on pärast Holtonit selle mõistega tähistatud erinevaid lähenemisi kvalitatiivsele analüüsile. Eriarvamusi on põhjustanud küsimus, kas temaatilise analüüsi all peaks silmas pidama omaette väljakujunenud meetodit või tehnilist vahendit, mis toetab mitmesuguseid metodoloogilisi lähenemisi. Kohati pole temaatilist analüüsi peetudki omaette uurimismetoodikale viitavaks, vaid kõigest "meta-analüütilist" tehnikat tähistavaks mõisteks, kuivõrd kõik kvalitatiivse analüüsi meetodid hõlmavad mingil moel teemade tuvastamist.

Sellegipoolest on temaatilist analüüsi püütud üldistatult defineerida kui ühe andmekogu piires mustrite ehk teemade tuvastamise, analüüsimise ja kirjeldamise meetodit või alternatiivses sõnastuses kui süsteemset "tähendusmustrite" ehk teemade identifitseerimist ja organiseerimist ühe kvalitatiivse andmekogu piires. Temaatilist analüüsi on defineeritud ka mitte kui meetodit, vaid kui uurimistöö protsessi, mida on võimalik rakendada enamiku või koguni kõigi kvalitatiivse uurimistöö meetoditega ja mida uurija saab soovi korral kasutada ka kvalitatiivse andmestiku kvantifitseerimiseks.

 Arengulugu 
 Eklektiline kasutus 20. sajandil 
Temaatilise analüüsi sildi all on 20. sajandi vältel rakendatud erinevaid uurimismetoodikaid. Sageli oli tegemist hilisema spetsiifilise temaatilise analüüsiga sarnase metoodikaga ehk teisisõnu: uurijad tuvastasid kvalitatiivsetes andmetes teemasid. Samas on temaatiliseks nimetatud lisaks kvalitatiivsele analüüsile ka kvantitatiivset kontentanalüüsi.

Kohati on leitud, et temaatiline analüüs kui sotsiaalteaduste metoodika kasvaski välja kontentanalüüsist, kuna mõlema põhimõtetes ja rakenduses on mitmeid sarnasusi. Kontentanalüüs, mis seisnes tekstilise materjali kvantifitseerimises, tekitas samas oma piiratusega uurijates rahulolematust, kuna tugines ainult tekstidest tuvastatud kategooriate esinemissagedusele ja rebis need kontekstist välja. Temaatiline analüüs enam-vähem sellisel kujul, nagu seda ka 21. sajandil kasutatakse, töötati seega välja võimaluste laiendamiseks, et analüüsida tekstide implitsiitseid tähendusi ja temaatilisi struktuure.

 Metoodikaks kujunemine 
Kuigi 20. sajandi vältel leidus hulk uurijaid, kes kirjeldasid oma analüüsitehnikat kui temaatilist, hakati juhendeid selle metoodika kohta välja andma alles 1990. aastatel, mistõttu on temaatilisest analüüsist räägitud ka kui "halvasti piiritletud ja vaevu tunnustatud, ent laialt kasutatavast kvalitatiivse analüüsi meetodist". 1990. aastad kujunesidki metoodika arengus läbimurdeliseks kümnendiks. 1995. aastal ilmus näiteks Jodi Aronsoni temaatilise analüüsi pragmaatiline mudel ja 1998. aastal Richard E. Boyatzise õpik temaatilise analüüsi rakendamisest ning mõlemat on edaspidi ka ulatuslikult viidatud.

Järgmine temaatilise analüüsi üheks olulisimaks teoreetiliseks tekstiks peetav metoodiline juhend ilmus 2006. aastal selle valdkonna teoreetikute Virginia Brauni ja Victoria Clarke’i spetsiifiliselt psühholoogidele suunatud artiklis, mis hakkas levima ka teiste valdkondade uurijate seas. Artikli ilmumise järel kasvas uudse metoodika populaarsus märkimisväärselt, mida kinnitab nii selle artikli kui ka teiste juhendmaterjalide suurenenud viidatavus.

Braun ja Clarke põhjendasid oma artiklis ühtlasi temaatilise analüüsi definitsiooni täpsustamise vajadust. Autorid leidsid, et ilma selleta oleks keeruline hinnata kvalitatiivse uurimistöö pädevust, kuna puudub teadmine, mil moel uurijad andmeid analüüsivad ja millised eeldused on nende analüüsi suunanud. Siiski pole kvalitatiivsete meetoditega tegelevad uurijad aastate jooksul jätkuvalt jõudnud üksmeelele selles osas, mida temaatiline analüüs endast kujutab, ehkki arvukates metoodilistes juhistes antakse mõista, justkui taoline üksmeelne definitsioon vaikimisi esineks. 

 Uued lähenemisviisid 
Kuigi temaatilise analüüsi väljakujunemist on seostatud kontentanalüüsile vastandumisega ja üldjuhul ei sisalda temaatiline analüüs statistilise analüüsi elemente, on hiljem hakatud üha enam nägema kahe meetodi kombineeritud kasutuse eeliseid. Mõned autorid leiavad koguni, et temaatiline analüüs võimaldab ületada lõhe kvalitatiivse ja kvantitatiivse analüüsi vahel, pakkudes süsteemse analüüsitehnika, mille rakendamisel on võimalik saavutada tulemuste usaldusväärsus.

Välja on pakutud ka spetsiifilisemaid uusi metoodilisi lähenemisi. Näiteks on soovitatud, et temaatiline analüüs võiks ühtaegu hõlmata nii induktiivset kui ka deduktiivset kodeerimist, ehk teisisõnu on leitud, et temaatiline analüüsi käigus võiks küll kasutada etteantud kodeerimisraamistikku, ent täiendada seda kodeerimise käigus ilmnevate uute teemadega.

 Kasutusvõimalused 
pisi|Temaatilist analüüsi on võimalik rakendada muu hulgas näiteks suulise ajaloo intervjuude transkriptsioonide analüüsimisel
Temaatiline analüüs on lihtne ja paindlik, sest ei hõlma spetsiifilist teoreetilist ega kontseptuaalset raamistikku tulemuste tõlgendamiseks ja sobib seetõttu kasutamiseks mitmesuguste teoreetiliste lähenemistega. See teeb temaatilise analüüsi rakendatavaks erinevates uurimisvaldkondades, näiteks kirjandusteaduses, psühholoogias, sotsioloogias, kultuuriantropoloogias, ajaloos, kunstiteaduses, politoloogias, majandusteaduses, aga ka matemaatikas, keemias, füüsikas, bioloogias ja astronoomias. On täheldatud, et eriti populaarne on temaatiline analüüs psühholoogide seas. 

Temaatiline analüüs sobib peamiselt konkreetse isikute rühma arusaamade analüüsimiseks uuritava nähtuse kohta, ent lisaks saab seda kasutada kirjandusülevaadete koostamisel, samuti üksikjuhtumite uurimisel. Seda kombineeritakse vahel ka teiste uurimismeetoditega, nagu narratiivianalüüs või visuaalianalüüs.

Temaatilise analüüsi universaalsuse tõttu kasutatakse seda sageli ilma temaatilise analüüsina kirjeldamata ja sisuliselt temaatilist analüüsi kujutavat kvalitatiivset lähenemist võidakse tegelikus uurimistöös tähistada ka mingite teiste nimetustega.

 Rakendamine 
 Eesmärk 
Temaatilise analüüsi üldine eesmärk on ühe andmekogu piires ilmnevate mustrite tuvastamise tulemusena näha ja mõtestada sarnasusi tähenduseloomes ja kogemustes. Olulised pole seejuures mitte mistahes andmetest ilmnevad levinud tunnused, vaid ainult taolised, mis on olulised uurimisküsimuse seisukohalt, kusjuures küsimused ise võivad formuleeruda alles uurimistöö käigus.

Uurijate analüütilised eesmärgid temaatilise analüüsi läbiviimisel võivad samas varieeruda. Eelkõige eristatakse kahte suuremat eesmärkide rühma: ühelt poolt eksisteerivate hüpoteeside testimine ehk deduktiivne lähenemine ja teiselt poolt avatult uute teemade otsimine andmetest ehk induktiivne lähenemine.

 Valim 
Andmete kogumiseks moodustatav valim uuritavatest isikutest või tekstidest sõltub asjaolust, et uurija on üldjuhul huvitatud uuritava rühma piires või rühmade lõikes ilmnevate tähendusrikaste mustrite ja sarnasuste tuvastamisest. Seega peaks temaatilises analüüsis kasutatav valim võimaldama piisava kindlusega väita, et andmetest tuvastatud mustrid on midagi enamat kui juhuslikud. Sellise eesmärgi täitmine eeldab kohati kümneid uuritavaid, mida on mõnede teiste kvalitatiivse analüüsi meetoditega võrreldes märksa enam.

 Kasutatavad andmed ja allikad 
pisi|Terviseuuringute-alase intervjuu transkriptsioon, milletaolisi on võimalik analüüsida temaatilise analüüsi võtetega
Temaatilist analüüsi on võimalik rakendada eri tüüpi andmetele: intervjuud, fookusgrupid, küsitluste tekstilised vastused, päevikud, ajaleheartiklid, (audio)visuaalsed allikad, välitöömärkmed ja mitmed muud andmetüübid. Oluliseks peetakse mitte andmete tüüpi, vaid nende rikkalikkust ja keerukust, kuna rikkalikud andmed pakuvad uurijatele uurimisobjekti kohta piisavalt nüansseeritud teavet.

Andmete või allikate kogumine lõpetatakse temaatilise analüüsi puhul üldjuhul enne analüüsiga alustamist. Selle poolest erineb temaatiline analüüs näiteks põhistatud teooriast, mille puhul andmete kogumine ja analüüs toimuvad paralleelselt.

 Kodeerimine ja teemad 
Temaatiline analüüs põhineb kvalitatiivsete andmekogude süsteemsel kodeerimisel. Oluline on temaatilise analüüsi puhul just süsteemsus ja kogu uuritava materjali kodeerimise abil kirjeldamine, seejuures peetakse vajalikuks, et uurijad kasutataksid kodeerimisel kasutatud võtteid läbipaistvalt. Temaatilise analüüsi puhul ei peeta kohaseks valida materjalist üksikuid uurija argumentatsiooni toetavaid tekstinäiteid.

Teemadeks nimetatakse kodeerimise kaudu andmetest ilmnevaid mustreid, mis avalduvad ühes andmeallikas (tüüpiliselt intervjuus) ja mitmete allikate lõikes enamasti korduvalt. Teemad, mida temaatilise analüüsi käigus tuvastatakse, ei pruugi seejuures tingimata olla välja öeldud, vaid võivad avalduda implitsiitselt. Temaatilise analüüsi meetod ei kirjuta uurijatele ette, milliseid andmetest ilmnevaid mustreid peaks teemadeks pidama ja milliseid mitte ning seega on nende tuvastamine ja sõnastamine sõltuv uurijate valikutest.

Tekstilise materjali kodeerimine ehk tekstifragmentide tähistamine märksõnadega (koodidega) võib olla semantiline või latentne. Esimesel juhul kodeeritakse andmetest vahetult ilmnevaid, teisel juhul implitsiitseid ehk väljaütlemata tähendusi. Latentset kodeerimist peetakse sageli "sügavamaks" analüüsiks kui semantilist, kuna see eeldab üldjuhul uurijatelt suuremat kogemust. Nii leitakse, et semantilist kodeerimist kasutavad rohkem algajad uurijad, samas kui kogemuste lisandumisega hakatakse üha enam tähelepanu pöörama andmetes varju jäävatele tähendustele.

 Induktiivne ja deduktiivne analüüs 
Temaatilise analüüsi käigus toimuvat tekstide kodeerimist ja teemade loomist on jaotatud induktiivseks ja deduktiivseks. Induktiivse andmeanalüüsi puhul kujunevad koodid ja teemad andmetest endist, deduktiivse analüüsi puhul on kodeerimise aluseks uurija eelnevalt paika pandud teoreetiline raamistik. Deduktiivset analüüsi on kohati nimetatud ka positivistlikuks ja induktiivset kvalitatiivseks.

Deduktiivse analüüsi puhul on oluline kodeerimise usaldusväärsus ja kasutatakse seda peamiselt teooriast tuletatud hüpoteeside testimiseks. Kodeerimist suunavad teemad on sel juhul vähemalt osaliselt sõnastatud juba enne kodeerimise alustamist. Teemad, koodid ja analüüsi käik on sellise lähenemise korral täpselt dokumenteeritud, lugejatele vahendatud ja kontrollitavad. Deduktiivse analüüsi pooldajad rõhutavad täpsuse, objektiivsuse ja uurija mõju minimeerimise tähtsust. Induktiivne analüüs on kodeerimisel ja teemade sõnastamisel märksa paindlikum. Sel juhul tuletatakse teemad dünaamilise kodeerimisprotsessi kulgemise käigus vastavalt töö käigus sõnastatavatele koodidele. Erinevalt deduktiivsest analüüsist on teemad induktiivse analüüsi puhul analüüsiprotsessi tulemus, mitte lähtepunkt. Tegelikus uurimistöös neid kahte näiliselt vastandlikku lähenemist sageli kombineeritakse.

 Uurija positsioon 
Vastavalt uurija positsioonile on temaatilise analüüsi eri lähenemised jagatud "kogemuslikuks" ja "kriitiliseks". Selle jaotuse järgi eeldavad kogemuslikku lähenemist rakendavad uurijad, et uuritavas materjalis kasutatud keel vahendab vähemasti konkreetse uuritava isiku personaalset reaalsust ja kogemusi, kui mitte teda ümbritsevat objektiivset reaalsust. Kriitiline lähenemine seevastu keskendub uuritavas materjalis keeleliste vahenditega toimunud tähenduseloome uurimisele ning keeleliselt vahendatud kogemustele ja reaalsusele tähelepanu ei pöörata.

Temaatilisele analüüsile (nagu ka teistele kvalitatiivse uurimistöö meetoditele) on seega iseloomulik uurija seisukohtade ja maailmavaate tugev mõju andmete kogumise ja analüüsi protsessile. Mõned teoreetikud leiavad, et uurija mõju võib olla ka problemaatiline ning seda aitaks ületada oma rolli, meetodite valiku ja eelduste pidev kriitiline reflekteerimine. Samas arvatakse, et sellise enesereflektsiooni eesmärk ei pea tingimata olema uurija kallutatuse minimeerimine, vaid uurimistöö protsessi läbipaistvuse tagamine.

 Analüüsimudelid 
 Aronsoni pragmaatiline analüüsimudel 
Jodi Aronsoni 1990. aastate alguses välja töötatud temaatilise analüüsi pragmaatilises mudelis on neli faasi:

 Esimeses faasis toimub andmete kogumine ja neist ilmnevate esmaste mustrite tuvastamine. Mustrid võivad avalduda vahetult tsitaatidest või olla sõnastatud andmetes laiemalt levinud ideede parafraasidena.
 Teises faasis tuvastatakse kõik sellised andmeüksused, mis seostuvad esimese faasi käigus sõnastatud mustritega. Vastavad tekstilõigud kogutakse seejärel kokku iga eelnevalt tuvastatud mustri alla.
 Kolmandas faasis kombineeritakse ja süstematiseeritakse omavahel seotud andmemustrid teemadeks. Teemad tähendavad selle mudeli järgi üldisemaid ideid, mis koondavad selliseid üksikuid ideid ja fragmente, mis omaette käsitletuna oleks ilma tähenduseta.
 Neljandas faasis koostatakse teemade põhjal argumentatsioon. See eeldab tuvastatud teemade seostamist asjakohase kirjandusega.

Kuivõrd see analüüsimudel on spetsiifiliselt mõeldud intervjuusid analüüsivatele uurijatele, soovitab selle autor uurimistöö eri faasides ilmnevate mustrite ja teemade kohta küsida ka intervjueeritavatelt tagasisidet.

 Brauni ja Clarke’i kuuefaasiline analüüsimudel 
Temaatilise analüüsi teoreetikud Virginia Braun ja Victoria Clarke esitasid oma kuuefaasilise analüüsimudeli 2006. aastal, on seda hiljem korduvalt uuesti avaldanud ning seda on vahendanud ka teised uurijad. Mudeli kuut faasi on selle autorid ja teised uurijad detailselt kirjeldanud: 

 Esimeses analüüsifaasis tutvutakse andmetega. Selleks loetakse uuritavaid tekstilisi andmeid, milleks võivad olla näiteks intervjuude transkriptsioonid või küsitluste vabavastused, vajadusel intervjuud selle etapi käigus eelnevalt transkribeeritakse. Juhul kui lisaks intervjuude transkriptsioonidele on uurijate käsutuses ka audiosalvestis, siis soovitatakse selle etapi käigus ka seda kuulata. Andmetega tutvumise käigus tehakse märkmeid, et vältida pealiskaudset lugemist ja leida andmetest nüansse, mis võiks olla uurimisküsimuse seisukohalt relevantsed. Andmetega tutvumine eeldab üldiselt mitmekordset lugemist. 
 Analüüsi teine faas on esialgne kodeerimine, mille käigus toimub teksti jagamine väiksemateks üksusteks, mis tähistatakse edasise analüüsi aluseks kujunevate koodide ehk märksõnadega. Kodeerida võidakse nii semantilisi ehk väljaöeldud kui ka latentseid tähendusi. Koodide keelekasutus võib peegeldada uuritavate tekstide keelekasutust, aga võib lähtuda ka uurijate kontseptuaalsest raamistikust, ilma et vastavad sõnad ilmtingimata tekstides esineksid. Ühtlasi võivad koodid olla deskriptiivsed või interpreteerivad, hõlmates uurija tõlgendusi. See, kui mahukaid tekstiühikuid kodeeritakse ja kas osa teksti jäetakse üldse kodeerimata, on seejuures uurija valik, mitte metoodiline nõue. Kodeerimiseks võib olenevalt uurija valikutest kasutada trükitud teksti, mille juurde käsitsi kirjutatakse koodid, aga võidakse ka kasutada kodeerimiseks mõeldud tarkvara, kusjuures on leitud, et kasutatav tehnoloogia ei määra kodeerimise kvaliteeti. Teksti lugemise käigus teeb uurija pidevalt valikuid, kas kasutada olemasolevat koodi või on uue tekstilõigu jaoks vajalik kasutusele võtta uus kood. Selle etapi käigus soovitatakse kasutada nii palju koode kui võimalik, sest mõnede olulisus võib ilmneda alles analüüsi hilisemates faasides.
 Kolmandas faasis tuvastatakse teemasid. Selleks korrastatakse koodide põhjal andmeid ja sõnastatakse teemad. Iseloomulik on ühiste tunnustega koodide koondamine. Seejärel hakatakse teemade vahel seoseid otsima, et tulemusi kui ühte tervikut mõtestada. Enamasti on selleks seoseks üks läbiv teema, mis omakorda ühendab kõiki teisi analüüsi käigus formuleeritud teemasid. Paratamatult jääb osa koode ja teemasid selle faasi tulemusena käigus edasisest analüüsist kõrvale.
 Neljandas faasis toimub potentsiaalsete teemade hindamine, mille jaoks vaadatakse eelnevalt sõnastatud teemad uuesti üle kodeeritud andmete ja terve andmekogu valguses. Teemasid võrreldakse koodide järgi kokku kogutud tekstifragmentidega, et kontrollida, kas ja mil määral teema nendega seostub. Vajadusel muudetakse sellise võrdluse tulemusena teemasid kas ühendades esialgseid väiksemaid suuremateks teemadeks või jagades ühe esialgse suurema väiksemateks. Terve andmekoguga võrdlemiseks loetakse sel moel formuleeritud teemasid silmas pidades kõik tekstid uuesti läbi, et kontrollida, kas teemad, andmed ja uurimisküsimus haakuvad omavahel.
 Viiendas faasis defineeritakse teemad ja antakse neile nimetus. Selleks sõnastatakse iga teema unikaalsus ja spetsiifilisus, kusjuures teema olemus peaks olema mõne lausega kokkuvõetav. Toimivad teemad on piisavalt fokuseeritud, omavahel seotud, aga mitte kattuvad ja otseselt seotud uurimisküsimusega. Mõnikord on asjakohased ka alateemad suuremate teemade raames. Teemade sõnastamise käigus luuakse analüütiline narratiiv, mis peaks temaatilise analüüsi teoreetikute hinnangul olema midagi enamat kui lihtsalt andmete ümberjutustus. See tähendab, et kasutades tekstinäiteid peaks uurija sõnastama, mis ja miks on neis näidetes uurimisküsimuse seisukohalt oluline. Teisisõnu hakkab uurija selles faasis koodidele ja teemadele lisama omapoolset tõlgendust.
 Kuuendas faasis pannakse uurimistöö tulemused näiteks teadusartikli vormis kirja. Kirjutamine ei pruugi ilmtingimata toimuda alles analüüsiprotsessi järel, vaid pigem on see analüüsiga tugevalt läbi põimunud. Tulemuste esitamine baseerub teemadel, mida esitatakse lugejatele loogilises ja mõtestatud järjekorras ning omavahel seostatuna. Kirjutamise käigus kasutatakse andmetest eraldatud näiteid, millel võib olla illustratiivne või analüütiline funktsioon. Esimesel juhul kasutatakse tekstinäiteid selleks, et kõigest ilmestada üldisemat analüüsi, ilma näite sisusse eraldi süüvimata, teisel juhul kommenteerib uurija konkreetset tekstinäidet analüütiliselt. Sama uurimuse piires võidakse neid kahte lähenemist ka kombineerida ja need ei pruugi teineteisest selgelt eristuda.

 Kodeerimisraamistikul põhinev analüüsimudel 
pisi|Temaatilise analüüsi käigus toimuvaks kodeerimiseks on võimalik kasutada näiteks kvalitatiivse andmeanalüüsi tarkvara NVivo ja ka muid analoogseid kvalitatiivset uurimistööd lihtsustavaid arvutiprogramme
Analüüsimudeli, mis põhineb analüüsiprotsessi alguses loodaval kodeerimisraamistikul, avaldas 2012. aastal Helene Joffe. Sellel mudelil on neli faasi:

 Esimeses faasis toimub andmetega tutvumine kodeerimisraamistiku arendamiseks. Selleks töötatakse läbi terve andmekogu, mille tulemusena koostatakse edasiseks kodeerimiseks vajalik kodeerimisraamistik. See tähendab, et selles etapis mõeldakse läbi ja fikseeritakse koodid, mida kavatsetakse edasisel kodeerimisel kasutada.
 Teises faasis toimub kodeerimisraamistiku usaldusväärsuse hindamine. Selleks testitakse, kas välja töötatud kodeerimisraamistik on usaldusväärne. Kasutada võidakse seejuures kahte teineteisest sõltumatut kodeerijat, kes koode umbes 10–20% andmemahule rakendavad. Vajadusel uuendatakse selle tulemusena kodeerimisraamistikku.
 Kolmandas faasis toimub andmete tegelik kodeerimine. Andmeid kodeeritakse vastavalt eelnevalt välja töötatud kodeerimisraamistikule, kusjuures nüüd kodeeritakse erinevalt eelmisest faasist kogu uuritav materjal. Suurte andmehulkade puhul soovitatakse selleks kasutada kodeerimistarkvara.
 Neljandas faasis toimub andmete analüüs. Selleks uuritakse kodeeritud teemade esinemissagedust ja omavahelisi seoseid. Selle käigus võib ilmneda unikaalseid teemasid, mis pole küll samaväärsed levinud teemadega, ent võivad siiski oluliseks osutuda. Ka selles faasis soovitatakse kasutada kodeerimistarkvara, mis võimaldab esile tuua mitmesuguseid seoseid andmeüksuste vahel.

 Levinud vead 
Temaatilise analüüsi mõnede teoreetikute hinnangul võivad selle metoodika rakendamisel saadud tulemused sageli jääda analüütiliselt nõrgaks. Näiteks võidakse andmetest eraldatud tekstinäiteid esitada vähese analüüsiga või täiesti ilma analüüsita ning piirduda uuritavate tekstide ümberjutustamise ja refereerimisega. Mõnel juhul jäävad analüüsi tulemused ebaveenvaks, kui andmetest tuletatud teemad ei moodusta sidustat tervikut või kui uurija püüab nende abil ülemäära ambitsioonikaid väiteid esitada. Analüüs võib jääda nõrgaks ka tõendite vähesuse ja andmete ebaadekvaatse tõlgendamise tõttu, samuti andmete ja analüüsi ebakõlade tõttu.

Teemad ei pruugi sageli olla piisavalt läbi mõeldud, nii et analüüsi tulemused on killustunud liialt paljudeks teemadeks ja alateemadeks, need on jagatud liialt paljudele eri tasanditele, ei ole eristatud koode ja teemasid või tekstinäiteid ja autorite analüütilisi väiteid. Teemasid illustreerivaid tekstinäiteid võidakse kasutada liialt palju või ka liialt vähe. Samuti võib teemades kohati esineda liigset kattuvust. On leitud, et sellise fragmenteeritud analüüsi tulemusena ei ole autorite sõnum piisavalt informatiivne ega selge.

Levinud on ka andmete kogumisel kasutatud küsimuste tõlgendamine teemadena. Sellist lähenemist peetakse ebaõnnestunuks esiteks sellepärast, et teemad ilmnevad paremini uuritavate isikute vastustest, aga mitte uurija poolt neile esitatud küsimustest. Teiseks annavad uuritavad isikud samadele küsimustele erinevaid vastuseid, mistõttu võib sellise lähenemise tulemuseks olla ebaühtlased, vastandlikest ideest koosnevad pseudoteemad, mis ei loo sidusat tähendust.

On ka leitud, et tihti ei haaku omavahel uurija deklareeritud teoreetiline lähenemine ja tegelikult läbi viidud analüüs või kasutatakse korraga temaatilise analüüsi erinevaid ja seejuures omavahel ühildamatuid lähenemisi. Näiteks võib uurija deklareerida konstruktivistliku lähenemise kasutamist, ent analüüsist ilmneb eeldus, et uuritavate isikute keelekasutus peegeldab vahetult nende kogemusi. Arvatakse, et taolisi vigu aitab vältida, kui tutvuda sama deklareeritavat lähenemist kasutanud autorite publikatsioonidega ja pöörata seejuures tähelepanu sellele, mil moel need autorid uuritavate isikute keelekasutust kirjeldavad.

Temaatilise analüüsi nagu mistahes kvalitatiivse analüüsiga tegelemisel on võimalik andmetest valikuliselt kasutada elemente, mis kinnitavad uurija eelarvamusi, selle asemel et andmeid süsteemselt analüüsida. Seetõttu võidakse analüüsi tulemuste usaldusväärsus ja kehtivus lugejate poolt ka kahtluse alla seada.

 Viited 

 Kirjandus 
 Aronson, Jodi. 1995. "A Pragmatic View of Thematic Analysis". The Qualitative Report 2 (1): 1–3. (DOI: 10.46743/2160-3715/1995.2069)
 Boyatzis, Richard E. 1998. Transforming Qualitative information: Thematic Analysis and Code Development. Thousand Oaks, London, New Delhi: Sage.
 Braun, Virginia ja Victoria Clarke. 2006. "Using Thematic Analysis in Psychology". Qualitative Research in Psychology 3 (2): 77–101. (DOI: 10.1191/1478088706qp063oa; täistekst)
 Braun, Virginia ja Victoria Clarke. 2012. "Thematic Analysis". APA Handbook of Research Methods in Psychology: Vol. 2. Research Designs: Quantitative, Qualitative, Neuropsychological, and Biological, toimetanud Harris Cooper jt, 57–71. American Psychological Association. (täistekst)
 Finlay, Linda. 2021. "Thematic Analysis: The ‘Good’, the ‘Bad’ and the ‘Ugly’". European Journal for Qualitative Research in Psychotherapy 11: 103–116. (täistekst)
 Guest, Greg, Kathleen M. MacQueen ja Emily E. Namey. 2012. Applied Thematic Analysis. Los Angeles, London, New Delhi, Singapore, Washington DC: Sage.
 Holton, Gerald. 1975. Thematic Origins of Scientific Thought: Kepler to Einstein. Cambridge, London: Harvard University Press. (täistekst)
 Joffe, Helene. 2012. "Thematic Analysis". Qualitative Research Methods in Mental Health and Psychotherapy: A Guide for Students and Practitioners, toimetanud David Harper ja Andrew R. Thompson, 209–223. Chichester: Wiley Blackwell. (DOI: 10.1002/9781119973249.ch15; viidatud avaldamiseelsele versioonile)
 Maguire, Moira ja Brid Delahunt. 2017. "Doing a Thematic Analysis: A Practical, Step-by-Step Guide for Learning and Teaching Scholars". All Ireland Journal of Higher Education 9 (3). ( täistekst)
 Merton, Robert K. 1975. "Thematic Analysis in Science: Notes on Holton’s Concept". Science 188 (4186): 335–338. (DOI: 10.1126/science.188.4186.335)
 Neuendorf, Kimberly A. 2019. "Content Analysis and Thematic Analysis". Advanced Research Methods for Applied Psychology: Design, Analysis and Reporting, toimetanud Paula Brough, 211–223. London, New York: Routledge.
 Riger, Stephanie ja Rannveig Sigurvinsdottir. 2016. "Thematic Analysis". Handbook of Methodological Approaches to Community-Based Research: Qualitative, Quantitative, and Mixed Methods, toimetanud Leonard A. Jason ja David S. Glenwick, 33–41. New York: Oxford University Press. (täistekst)
 Terry, Gareth, Nikki Hayfield, Victoria Clarke ja Virginia Braun. 2017. "Thematic Analysis". The SAGE Handbook of Qualitative Research in Psychology, toimetanud Carla Willig ja Wendy Stainton Rogers, 17–37. Los Angeles, London, New Delhi, Singapore, Washington DC, Melbourne: Sage. (viidatud avaldamiseelsele versioonile)

 Lisalugemist 
 Braun, Virginia ja Victoria Clarke. 2022. Thematic Analysis: A Practical Guide. Los Angeles: Sage.
 Wolgemuth, Jennifer R., Kelly W. Guyotte ja Stephanie Anne Shelton. 2025. Expanding Approaches to Thematic Analysis: Creative Engagements with Qualitative Data. Abingdon, New York: Routledge.

Kategooria:Sotsiaalteadused
Kategooria:Humanitaarteadused
Kategooria:Metodoloogia