Carol

Carol ehk carole , ka carola (prantsuskeelne carole tuleb ladinakeelsest sõnast choraula, mis viitab tantsimisele) on keskajal, eelkõige 13.–15. sajandil kasutusel olnud ringtantsulaul, mille salmiosa laulis solist ja refräänina korduvat lõiku (burden) laulsid kõik tantsus osalejad.H. Uleksin. Varajase muusika terminoloogia. Magistritöö. Tartu, 2006 

Caroleiks on keskaegsetes tekstides nimetatud ka üksnes keskaegset ring- või reatantsu, mida arvatavasti tantsiti laulu saatel. Tõenäoliselt juba keskajal kinnistus see sõna inglise keelde eelkõige religioosse sisuga piduliku rahvapärase laulu tähenduses ja seda on selle hilisemas vormis seostatud eelkõige Inglismaa muusikaga.

 Ajaloost 
14.–16. sajandi algusest, mida loetakse inglise caroli kõrgajaks, pärinevad mõned viisid ja umbes 500 teksti. Enamik neist kõnelevad Maarjast ja Jeesuslapsest, kuid ka pühakutest, kelle püha tähistati pärast jõule; on olemas ka üksikuid kannatusajale ja ülestõusmisele pühendatud tekste ja moraalinõuandeid sisaldavaid caroleid. Värsid on teravmeelsed ja riimid leidlikud, tekstid võivad olla makaroonilised, segades inglise ja ladina keele fraase.

15. sajandil säilitas carol Inglismaa muusikas oma rahvapärase religioosse sisu, ent muutus nii tekstilt kui ka muusikalt üheks fikseeritud vormidest prantsuse rondeau, virelai ja balladei kõrval. Burdeni võisid laulda vaheldumisi solistid ja kolmehäälne koor, või võis kahehäälsele salmile järgneda koori lauldud burden. Rütm oli varajasel carolil tavaliselt 6/8 taktimõõdus, hilisematel 3/4 taktis, sageli sünkopeeritud osadega. Ülemine hääl oli enamasti keerukate kaunistustega, sellal kui alumine laulis viisi, ja nagu muus 15. sajandi muusikas oli põhirõhk mitte harmoonial, vaid rütmil ja täpsetel kaunistusvormelitel. Üheks näiteks sellisest carolist on nn Agincourti carol "Deo gracias Anglia".

16. sajandi alguse carol, nii nagu see esineb õukonna lauluraamatutes, on kolme- või neljahäälne kaheses rütmis paindlikus polüfoonilises stiilis laul. Autor on sageli nimetatud; autorite seas on olnud näiteks William Cornyshe, Robert Fayrfax ja John Browne. 16. sajandil žanr hääbus, teada on vaid üksikud, oletatavasti rahvaliku algupäraga kerge loomuga mitmehäälsed laulud väljaõppinud muusikuile esitamiseks, nagu oletatavasti Henry VIII kirjutatud "Green groweth the holly".

18.–19. sajandil elas carolite laulmine Inglismaal üle teatava renessansi, nüüd juba eelkõige traditsioonilise mitmehäälse jõululaulunaM. Cartwright. The History of Christmas Carols. - World history Encyclopedia. Uue caroli-repertuaari loojad komponeerisid need laulud sageli omalaadses keskaega imiteerivas helikeeles, näiteks 16. sajandi branlei-viisile kirjutatud George Ratcliffe Woodwardi "Ding Dong Merrily on High" või William Morrise "Masters in this Hall".

 Viited 

Kategooria:Muusikažanrid
Kategooria:Tantsu ajalugu
Kategooria:Inglise muusika