Lyssaviirus

Lyssaviirus on RNA viirus, mis kuulub Rhabdoviridae sugukonda ja Mononegavirales seltsi. See viirus võib nakatada imetajaid, sealhulgas inimesi, ja põhjustada marutaudi, mis on surmav närvisüsteemi haigus. Lyssaviiruse perekonna kõige tuntum viirus on marutaud.  

 Ehitus 

Lyssaviirus on lihtsa ehitusega, koosnedes ühest RNA-molekulist, mis on ümbritsetud valgukattega. Viiruse valgukate sisaldab lipiide, mis on pärit nakatunud rakkudest. Need osakesed on umbes 75 nm laiad ja 180 nm pikad. Lyssaviiruse osakesed on helikaalse sümmeetriaga, mis tähendab, et nende nakkuslikud osakesed on ligikaudu silindri- või kuulikujulised. See on tüüpiline taimi nakatavatele viirustele.

Lyssaviiruse struktuur koosneb ogalisest väliskestast milles on spetsiifilised retseptorid, mis võimaldavad sellel tungida peremeesorganismi rakkudesse. Keskmine piirkond koosneb maatriks valgust M ja sisemine ribonukleokapsiidi kompleksi piirkonnast, mis koosneb teiste valkudega seotud genoomist.

 Genoom 
Lyssaviiruse genoom koosneb negatiivse ahelaga, üheahelalisest RNA molekulist, mis kodeerib viit viirusvalku: polümeraasi valku L, maatriksvalku M, fosfoproteiini P, nukleoproteiini N ja glükoproteiini G. Need valgud on seotud ka viiruse võimega seonduda peremeesraku retseptoritega ja viia läbi edukas rakkudevaheline nakatumine.

 Evolutsioon 
Lyssaviirused on arvatavasti arenenud miljoneid aastaid tagasi, kui nad hakkasid nakatama nahkhiiri, mis on nende peamised reservuaarid. Nahkhiirte mitmekesisus ja liikumine on soodustanud lyssaviiruste levikut ja diversifikatsiooni. Lyssaviirused on omavahel seotud nii geograafiliselt kui ka ökoloogiliselt. Näiteks Euroopa nahkhiirte lyssaviirus on lähedalt seotud Aasia tüvega, samas kui Aafrika serotüüp on lähedalt seotud Aafrika maapealsete imetajate lyssaviirustega.

Lyssaviirused on võimelised läbima spetsiifilise ülekande, mis tähendab, et nad võivad nakatada teisi imetajaliike peale nahkhiirte. See võib viia uute viiruste tekkimiseni, mis on kohastunud uutele peremeestele. Näiteks on arvatud, et Mokola viirus on tekkinud, kui lyssaviirus on üle kandunud nahkhiirelt närilisele ja seejärel kassile.

 Elutsükkel 
Lyssaviiruse elutsükkel algab, kui viirus siseneb peremeesrakku oma glükoproteiini G abil, mis seondub rakupinnal olevate retseptoritega. Seejärel toimub viiruse ümbrise ja rakumembraani sulandumine, mis vabastab viiruse ribonukleokapsiidi rakusisesesse ruumi. Ribonukleokapsiid transporditakse mööda mikrotuubuleid rakutuuma lähedale, kus toimub viiruse RNA paljundamine ja transkriptsioon. Viiruse RNA-st sünteesitakse viiruse valgud, mis kogunevad raku tsütoplasmas. Viiruse osakesed moodustuvad, kui ribonukleokapsiid seostub maatriksvalguga ja seejärel haarab rakumembraani, mis sisaldab glükoproteiini G. Viiruse osakesed väljuvad rakust pungumise teel, mis ei hävita rakku. 

Lyssaviirus nakatab peamiselt närvisüsteemi rakke, eriti motoorseid neuroneid. Viirus levib mööda närvikiude ning jõuab lõpuks ajju, kus see põhjustab põletikku ja kahjustusi. Seejärel levib viirus teistesse elunditesse ja kudedesse, sealhulgas süljenäärmetesse, kus see võib edasi kanduda teistele loomadele või inimestele hammustuste või kriimustuste kaudu.

 Testimine 
Lyssaviiruse diagnoosimine põhineb peamiselt kliinilistel tunnustel, epidemioloogilisel ajalool ja laboratoorsetel testidel. Kliinilised tunnused võivad hõlmata hüdrofoobiat, aerofaagiat, agressiivsust, halvatust, krampe, segasust ja koomat. Epidemioloogiline ajalugu võib hõlmata kokkupuudet potentsiaalselt nakatunud loomadega, eriti nahkhiirtega. Laboratoorsed testid võivad hõlmata viiruse antigeeni, RNA või viirusevastaste antikehade tuvastamist erinevates proovides, nagu aju, liikvor, veri, sülje või nahk.

 Lyssaviiruse kindlakstegemise meetodid
 Fluorestseeruvate antikehade test (FAT): see on kõige levinum ja kiireim meetod, mis kasutab spetsiifilisi fluorestseeruvaid antikehi, et tuvastada viiruse antigeeni ajukoes. See meetod on kõrge spetsiifilisuse ja tundlikkusega, kuid nõuab värskeid ja hästi säilinud proove.
 Pöördtranskriptsiooni polümeraasi ahelreaktsioon (RT-PCR): see on molekulaarne meetod, mis kasutab ensüüme, et paljundada ja tuvastada viiruse RNA-d proovis. See meetod on väga tundlik ja spetsiifiline ning võimaldab eristada lyssaviiruse liike. See meetod võib kasutada ka kuivatatud või halvasti säilinud proove.
 Viiruse isolatsioon: see on kuldstandardne meetod, mis kasutab rakukultuure, loomade või embrüote nakatamist, et paljundada ja tuvastada viirust proovides. See meetod on väga spetsiifiline, kuid aeganõudev, kallis ja ohtlik. See meetod nõuab ka värskeid ja hästi säilinud proove.
 Seroloogilised testid: need on meetodid, kus kasutatakse spetsiifilisi antikehi, et tuvastada viirusevastaseid antikehi veres või seljaajuvedelikus. Need meetodid võivad olla kasulikud viirusevastase vaktsiini väljatöötamisel.

 Viited 

Kategooria:RNA-viirused