İstanbuli konventsioon

Teiste tähenduste kohta vaata artiklit Istanbuli leping.

pisi|Istanbuli konventsiooni osapooled: 
Euroopa Nõukogu naistevastase vägivalla ja perevägivalla ennetamise ja tõkestamise konventsioon (ehk Istanbuli konventsioon) on Euroopa Nõukogu inimõigusleping naistevastase vägivalla ja lähisuhtevägivalla vastu võitlemiseks, mis avati 11. mail 2011 Istanbulis Türgis. Konventsiooni eesmärk on vägivalla ennetamine, ohvrite kaitsmine ja karistamatuse lõpetamine.

Märtsiks 2019 oli konventsiooni allkirjastanud 45 riiki ja Euroopa Liit. Türgi ratifitseeris esimesena Istanbuli konventsiooni 12. märtsil 2012. Aastatel 2013–2023 ratifitseerisid veel 37 riiki ja Euroopa Liit (Albaania, Andorra, Austria, Belgia, Bosnia ja Hertsegoviina, Eesti, Gruusia, Hispaania, Holland, Horvaatia, Iirimaa, Island, Itaalia, Kreeka, Küpros, Liechtenstein, Luksemburg, Läti, Malta, Moldova, Monaco, Montenegro, Norra, Poola, Portugal, Prantsusmaa, Põhja-Makedoonia, Rootsi, Rumeenia, Saksamaa, San Marino, Serbia, Sloveenia, Soome, Šveits, Taani, Ukraina, Ühendkuningriik). Konventsioon jõustus 1. augustil 2014.

Märtsis 2021 sai Türgist esimene ja siiani ainus riik, mis konventsioonist taganes. Konventsioon muutus Türgis kehtetuks 1. juulist 2021.

1. juunil 2023 kiitis Euroopa Nõukogu heaks Euroopa Liidu liitumise Istanbuli konventsiooniga, Euroopa Liit ratifitseeris selle 28. juunil 2023.

Vaata ka
 Konventsioon naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta
 Deklaratsioon naistevastase vägivalla likvideerimise kohta
 Viini deklaratsioon ja tegevuskava
 Belém do Pará konventsioon
 Maputo protokoll
 EGM: naiste- ja tüdrukutevastase vägivalla ennetamine
 Euroopa Nõukogu lepingute loend

Viited

Kirjandus

Välislingid
Konventsiooni koduleht
Konventsiooni tekst (eesti keeles)
Osapooled

Kategooria:Euroopa Nõukogu
Kategooria:Rahvusvahelised lepingud
Kategooria:Eesti välislepingud
Kategooria:Inimõigused