Lihtminevik

Lihtminevik ehk preteeritum ehk imperfekt on kindla kõneviisi aeg, mis väljendab kõnehetkele eelnevat tegevust, millel pole ei oleviku ega ka mõne muu minevikuhetkega olulist seost. Minevikku väljendavad lauses tegusõnad ehk öeldised. Aeg on lauses tihti määratletud.Erelt, M., Habicht, K., Hennoste, T., Kasik, R., Pajusalu, K., Viikberg, J. (2017). Eesti keele süntaks. Tartu Ülikooli Kirjastus.Valmis, A., Valmis, L. (2004). Õigekeelsuse käsiraamat. TEA Kirjastus.

Lihtminevik on morfoloogilise ajakategooria ehk tempuse üks liige, mis väljendab iseseisvas lauses alati absoluutset aega ehk suhet kõnehetkega . Lihtminevik on tavalisim ajavorm, mida kasutatakse jutustamisel, nt Eile käis Ann linnas. Hommikul külastas ta kaubanduskeskust, siis astus sõbra juurest läbi. Õhtul sõitis ta tagasi koju. Lihtminevikku kasutatakse ka olevikulise tegevuse puhul meenutusminevikuna, tuletades meelde mineviku teadmisi. Nt Mis teie nimi oligi?, Erelt, M., Erelt, T., Ross, K. (2007). Eesti keele käsiraamat. Eesti Keele Sihtasutus.

Eesti keeles esineb lihtmineviku liigtarvitamist täis- ja ennemineviku asemel. Seda peetakse eelkõige vene keele mõjuks, mis jõudis eesti keelde kehvade tõlgete tõttu ning on edasi levinud.Leemets, T. (2000). Mitmeplaaniline minevik. Keelenõuanne soovitab II.
+Sõna võima pööramine olevikus ja minevikustegusõna olevikustegusõna minevikusainsuse I pöörevõi/nvõi/si/nainsuse II pöörevõi/dvõi/si/dainsuse III pöörevõi/bvõi/smitmuse I pöörevõi/mevõi/si/memitmuse II pöörevõi/tevõi/si/temitmuse III pöörevõi/vadvõi/si/d

 Moodustamine 
Lihtmineviku moodustamine sõltub kõneliigist ja tegumoest, isikulises tegumoes ka sõnatüübist ja pöördkonnast. 

 Isikuline tegumood 
Isikulise tegumoe eitav kõneliik moodustatakse liitvormina, mis sisaldab eitust ja lihtmineviku nud-kesksõna, nt ei olnudHabicht, K., Viht, A. (2019). Eesti keele sõnamuutmine. Tartu Ülikooli Kirjastus.. Jaatusvormides on lihtmineviku moodustamiseks kolm varianti: s, i, ja minevikutüvi ehk keeleajalooliselt tekkinud tüvevariant, kus tunnus i on ühte sulanud tüvelõpulise e- või a-ga. Sobiva variandi määrab sõnatüüp.

Kõige tavalisem on s-lihtminevik, nt kaotama → kaotas, vaatama → vaatas. Teised kaks varianti esinevad vaid kindlates sõnatüüpides. I-lihtminevik, millega kaasneb alati ka eelneva pika vokaali lühenemine, väljendub I pöördkonna saama- ja jooma-tüübis: saama → sai, jooma → jõi.  Minevikutüvi esineb II pöördkonna tulema- ja pesema-tüübis: tulema → tuli, pesema → pesi, ning III pöördkonna  tegema-tüüp ja erandsõnana pidama (kohustatud olema): tegema → tegi, pidama → pidi. Minevikutüve võimalus on ka erandsõnades lask/is ~ lasi ja esitlema-tüübis, kuigi tekkiv vorm on tugeva kõrgstiili varjundiga: esitle/s ~ esiteli.
+ Lihtmineviku moodustamine variant  pöördkond  näide s  -  kaota/s, vaata/s i  I  sa/i, jõ/i tüveminevik  II  tuli, pesi   II  tegi, pidi s ~ tüveminevik  II  esitle/s ~ esiteli   III  lask/is ~ lasi

Morfeemivariant s

Lihtmineviku s-variant jaguneb omakorda kolmeks: si, s ja is. Kui i-d ei järgne, saab s esineda vaid ainsuse 3. pöördes, nt ela/s. Kui sõna lõpeb häälikuliselt avalduva pöördetunnusega, tekib s-i ja pöördetunnuse vahele i: ela/si/n, ela/si/me. Hääldust lihtsustav i tekib III pöördkonna ühesilbilise algvormiga sõnatüüpides s-i ette, nt laulma: laul + s → laul/is.

Umbisikuline tegumood

Umbisikulise tegumoe eitavas kõneviisis tekib liitvorm, mis koosneb eitusest ja lihtmineviku kesksõnast tunnusega tud või dud, nt ei tehtud, ei söödud. Jaatavates vormides liidetakse umbisikulise tegumoe tunnusele i, nt ela/t/i, min/d/i.

Viited

Kategooria:Keeleteadus
Kategooria:Minevik