Sündipop

Sündipop ehk süntpop (inglise keeles synth-pop, pikemalt synthesizer pop; ka techno-pop; ) on muusikažanr, mis tõusis esimest korda esile 1970. aastate lõpus ning mille põhiinstrument on süntesaator. Žanri tekkele eelnes süntesaatori kasutamine 1960. ja varastel 1970. aastatel progressiivses rokis, elektroonilises muusikas, kunstirokis ja diskomuusikas ning krautrock'i ansamblite poolt, mille hulka kuulus näiteks Kraftwerk. Sündipop ilmnes eraldiseisva žanrina hilistel 1970. aastatel (post-pungi ajastul) Jaapanis ja Suurbritannias kui osa new wave'i liikumisest.[viide?]

1960. aastate keskpaigas ilmusid turule süntesaatorid, mida oli mugav kasutada ka salvestusstuudiotes, ning 1970. aastate keskel kerkisid esile elektroonilist kunsti harrastavad muusikud. Pärast Gary Numani edu Briti singlite edetabelis (UK Singles Chart) 1979. aastal  saavutasid varastel 1980. aastatel populaarsuse ka paljud teised süntesaatorimuusikat viljelevad artistid. Ansambel Yellow Magic Orchestra kasutas jaapani levimuusikas esimest korda rütmimasinat TR-808 ning see bänd avaldas ühtlasi suurt mõju varastele Briti sündipopi esindajatele. Odavate polüfoonsete süntesaatorite levik, muusikainstrumendi digitaalse liidese (Musical Instrument Digital Interface, MIDI) standardiseerimine ja tantsurütmide kasutamine andsid sündipopile kommertslikuma ja ligipääsetavama kõla. Sündipopi omaksvõtt stiiliteadlike uusromantismi liikumise artistide hulgas koos muusikavideote kanali MTV (Music Television) esilekerkimisega kasvatas veelgi Briti sündipopi muusikute edu USA-s teise Briti invasiooni ajal.

Yuzuru Agi mõtles Kraftwerki albumi "The Man-Machine" 1978. aasta arvustuses välja mõiste "techno-pop". Terminit kasutatakse sündipopi sünonüümina, ehkki sagedamini jaapani sündipopist rääkides. Nimetus "techno-pop" kogus populaarsust ka Euroopas: Kraftwerk pani oma 1986. aasta albumile nimeks "Techno Pop", inglise ansambel The Buggles pani ühele oma laulule nimeks "Technopop" ja hispaania ansambel Mecano kirjeldas oma stiili kui techno-pop'''i.

Nimetust "sündipop" kasutatakse sageli paralleelselt nimetusega "elektropop", kuid "elektropop" võib viidata ka sündipopi variandile, mis rõhutab kõvemat, elektroonilisemat kõla. 1980. aastate keskpaigast võtsid sellised duod nagu Erasure ja Pet Shop Boys üle stiili, mis oli väga edukas USA tantsuedetabelites, aga kümnendi lõpuks pidid sündipoppi viljelevad ansamblid, nagu A-ha ja Alphaville, teed andma house- ja teknomuusikale. Sündipopile andsid hilistel 1990. aastatel uue hoo sisse indietronica ja electroclash'''i liikumised ning 2000. aastatel oli selle populaarsus suuremalt jaolt taastunud.

Sündipoppi on kirjeldatud kui muusikažanri, millel väidetavalt puudub emotsioon. Kriitikute arvates loovad ja mängivad muusikat süntesaatorid, mitte muusikud ise. Sellest hoolimata on süntesaator kasutusel ühe peamise elemendina pop- ja rokkmuusikas ning sündipop on kaudselt mõjutanud nii teisi muusikažanre kui ka individuaalseid salvestusi.[viide?]

Omadused
Sündipop kasutab eelkõige süntesaatoreid, trummimasinaid ja sekventsereid ning tihtipeale asendab nendega kõik teised muusikariistad. 

Paljudel sündipopi muusikutel olid vähesed muusikalised oskused, mistõttu nad sõltusid muusika loomisel või taasloomisel tehnoloogiast. Tulemus oli tihtipeale minimalistlik, kasutades rütmielemente, mis olid „tüüpiliselt kokku punutud lihtsatest korduvatest riffidest ning sageli ilma harmoonilise progressioonita”. Varast sündipoppi on kirjeldatud ka kui „kõhedat, steriilset ja ähmaselt kurjakuulutavat”, mis kasutab variatsioonita monotoonset elektroonikat. Laulud rääkisid tavaliselt eraldatusest, linlikust anoomiast ja emotsionaalselt külmadest ja õõnsatest tunnetest.

Sündipopi teises faasis 1980. aastatel toodi muusikasse tantsurütmid ja rohkem konventsionaalsemad rokiinstrumendid, mis muutsid selle kaasahaaravamaks ja soojemaks. Ühtlasi mahtus laul nüüd kolme minuti sisse ära nagu oli poplaulude puhul tavaks. Aina rohkem kasutati süntesaatoreid, et imiteerida orkestrite ja sarvede traditsioonilist ja stereotüüpilist kõla. Laulusõnad olid üldiselt optimistlikumad ning käsitlesid popmuusikale omaseid teemasid nagu romantika, reaalsusest eemaldumine (eskapism) ja püüdlused. Muusikakirjaniku Simon Reynoldsi sõnul oli 1980ndate sündipopi tunnusmärgiks „emotsionaalsed, kohati isegi ooperilikud lauljad” nagu Marc Almond, Alison Moyet ja Annie Lennox. Süntesaatorid kaotasid vajaduse suure hulga muusikute järele, mistõttu olid lauljad sageli osa duetist, kus nende partner mängis kõiki instrumente.

Kuigi sündipop kujunes osaliselt välja punkrokist, siis see hülgas pungi autentsuse ning sageli taotles tahtlikku kunstlikkust, toetudes kriitikute poolt naeruvääristatud žanritele nagu disko ja glämmrokk. Sündipop võlgnes väga vähe varajase levimuusika alustaladele, milleks olid džäss, folkmuusika ja bluus. Selle asemel, et vaadata Ameerika poole, keskendus see teadlikult Euroopa ja eriti just Ida-Euroopa mõjudele, mis peegeldus ka bändinimedes nagu Spandau Ballet ja laulunimedes nagu Ultravoxi „Vienna”. Hilisem sündipop sai inspiratsiooni teistest žanritest, näiteks soulist.

Kriitika ja poleemika
Sündipoppi on tugevalt kritiseeritud ja see on õhutanud muusikute seas isegi vaenulikkust. Seda on kirjeldatud „aneemilise” ja „hingetuna”. Sündipopi varajasi muusikuid, eriti Gary Numani, halvustati hilistel 1970. ja varastel 1980. aastatel Briti muusikaajakirjanduses nende saksa mõjutuste tõttu. 

Sündipoppi seostati ka alternatiivse seksuaalsusega. Seda arvamust tugevdas artistide enda väljanägemine, kes üritasid n-ö soorolle painutada, hõlmates muuhulgas Phil Oakey’i ebasümmeetrilist soengut ja silmalaineri kasutamist, Marc Almondi „perversset” nahktagi, seeliku kandmist (Martin Gore Depeche Mode’ist) ja Eurythmicsi esilaulja Annie Lennoxi varajast androgüünset imagot. Kuigi teatud osa publikust oli sündipopi suhtes väga vaenulikult meelestatud, siis see muusika sai populaarseks nende hulgas, kes ei tahtnud ennast siduda peavoolu rokikultuuriga, milles domineeris heteroseksuaalsus. Sündipop oli seetõttu väga menukas just geide, naiste ja introvertsema kuulajaskonna seas. 

Sündipop Eestis
Eestis on sündipoppi viljelenud näiteks ansamblid Mahavok ja Zebra Islands ning sooloartistina ka Mahavoki praegune esilaulja Anet Vaikmaa.

Vaata ka
New wave

 Viited 

 Allikad 


Kategooria:Elektrooniline muusika
Kategooria:Muusikažanrid