Kuu kraatrid

pisi|Apollo 10 pealt tehtud pilt Moltke kraatrist külje pealt vaadatuna
Kuu kraatrid on Maa loodusliku kaaslase Kuu peal asuvad impaktstruktuurid. Kuu pinnal on palju kraatreid, millest kõik on moodustunud kokkupõrgete tagajärjel. Rahvusvaheline Astronoomiaunioon tunnistab 9137 kraatrit, millest 1675 on dateeritud.

 Ajalugu 
Sõna "kraater" on tulnud kreekakeelsest sõnast , mis tähendas alust, milles segati kokku veini ja vett. Galileo ehitas oma esimese teleskoobi 1609. aastal ja vaatas esiemsena Kuud läbi selle 30. novembril 1609. Ta avastas, et erinevalt tol ajal levinud arvamusest ei olnud Kuu täiuslik kera, vaid oli kaetud nii mägede kui ka tassikujuliste süvenditega. Johann Hieronymus Schröter nimetas need 1791. aastal kraatriteks, mis laiendas selle eelnevalt vulkaanidega seotud sõna tähendust. 

Oma teoses "Micrographia" (1665) pakkus Robert Hooke välja kaks teooriat, mille läbi Kuu kraatrid võisid moodustuda: need võisid tekkida pommitamise tõttu kosmosest, või need olid tekkinud Kuu pinnaaluse vulkanismi tõttu.Robert Hooke. «Micrographia: or, Some physiological descriptions of minute bodies made by magnifying glasses». London: J. Martyn and J. Allestry, 1665. http://www.gutenberg.org/ebooks/15491 

Teaduslik arvamus kraatrite tekke kohta liikus järgnevate sajandite jooksul edasi-tagasi. Peamised konkureerivad teooriad olid: 

 vulkaanipursked, mis tekitasid Kuusse auke
 kokkupõrked meteooridega
 maailmasõdade vahel Saksamaal tekkinud Welteislehre teooria, mille sõnul tekkisid kraatrid liustike liikumisest

Grove Karl Gilbert pakkus 1893. aastal välja teooria, et Kuu kraatrid moodustusid kokkupõrgetest suurte asteroididega, ning Ralph Baldwin kirjutas 1949. aastal, et Kuu kraatrid olid peamiselt kokkupõrgete tagajärjel tekkinud. 1960. aasta paiku tõstis Eugene Shoemaker selle teooria taas esile. David H. Levy sõnul nägi Shoemaker kraatreid kui "loogilisi kokkupõrkekohti, mis ei tekkinud järkjärgult eoonide järel, vaid plahvatuslikult kõigest sekundite jooksul."

Samal perioodil Apollo programmi ja mehitamata kosmoseaparaatide abil kogutud tõendid tõestasid lõplikult, et kokkupõrge meteooridega – ning suuremate kraatrite puhul asteroididega – oli peaaegu kõigi Kuu peal olevate kraatrite tekke põhjus. See viitas ka sellele, et sama on tõsi ka teiste taevakehade puhul.

Uute kraatrite teket uuritakse näiteks NASA kuukokkupõrke jälgimise programmis. Kõige suurema kirja pandud kraatri teke toimus 17. märtsil 2013. See palja silmaga nähtav kokkupõrge juhtus tõenäoliselt 40-kilogrammise meteoori tõttu, mis tabas Kuu pinda kiirusega 90 000 km/h (25 000 m/s).

2018. aasta märtsis teatati umbes 7000 senini tuvastamata Kuu kraatri avastamisest kasutades konvolutsioonilist närvivõrku, mis arendati välja Kanadas Toronto Scarborough Ülikoolis. Sarnane uuring avastas sügavõppelist närvivõrku kasutades 2020. aasta detsembris umbes 109 000 uut kraatrit.

 Iseloomustus 
Kuna Kuul puuduvad vesi, atmosfäär ja laamad, on seal erosiooni mõju minimaalne ning on leitud kraatreid, mis on vanemad kui kaks miljardit aastat. Suurte kraatrite vanus määratakse nende sees olevate väiksemate kraatrite arvu põhjal.

Kõige väiksemad kraatrid on leitud kivide seest, mis olid Maale tagasi toodud, ning need kraatrid on suuruselt mikroskoopilised. Kõige suurem kraater, mida kraatriks kutsutakse, on diameetrilt umbes 290 km ning asub Kuu lõunapooluse läheduses. Usutakse, et paljud Kuu mered tekkisid suurtest kokkupõrgetest mille järel täitusid nendest järele jäänud süvendid tõusva laavaga.

Kraatritel on tavaliselt mõned või kõik järgmistest omadustest:

 Ümbritsev territoorium materjaliga, mis on kraatri tekkimisel pinnast välja ja eemale lennanud. See ala on tüüpiliselt heledam kui vanem materjal, kuna see on päikesekiirgusest vähem aega mõjutatud olnud.
 Kõrgem äär, mis koosneb lähedal lendu läinud materjalist, mis maandusid väga lähedal kokkupõrkekohale
 Kraatri sein, mis on kraatri allapoole suunduv nõlv
 Kraatri pind, mis on enamasti sile ja lame ala, mis kraatri vananedes kogub väiksemaid kraatreid
 Keskmine tipp, mida on leida vaid mõnedel kraatritel, mille diameetrid on suuremad kui 26 km. See on üldjuhul pritsmeefekt, mille põhjustab kokkupõrkava objekti kineetiline energia, mis moondub kuumuseks ning sulatab mingi osa Kuu materjalist

 Statistika 
Üle kilomeetrise diameetriga kraatreid on Kuul vähemalt 1,3 miljonit. Neist 83 000 on diameetriga üle 5 km ja 6972 diameetriga üle 20 km.

 Suurimate kraatrite asukohad 
Nendel piltidel asuv punane märk näitab ära nimetatud kraatri Kuu nähtaval küljel.

 Viited 


Kategooria:Kuu